КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2026 року м. Київ справа №320/45921/24
Київський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Білоноженко М.А.,
розглянувши у приміщені суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )
до | Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспортні (03083, м. Київ, по-т. Науки, 57, код ЄДРПОУ 39816845)
про | скасування постанови
встановив:
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспортні, у якому просила суд:
- визнати протиправною та скасувати Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспортні №047653 від 20 лютого 2024 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що період з 12 січня 2024 року до 16 січня 2024 року особою, яка фактично володіє та користується транспортним засобом марки MAN, VIN НОМЕР_2 , 2012 року виписку, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_2 . Вважає, що за таких обставин, 15 січня 2024 року ОСОБА_1 , яка не є автомобільним перевізником, не здійснювала на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортним засобом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти вимог позову у повному обсязі, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ Про автомобільний транспорт автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Долучені до матеріалів адміністративного позову документи не свідчать про пред`явлення всіх визначених документів на момент складання акта про проведення перевірки. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наданого на момент перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_1 . Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена саме відносно ОСОБА_1 , як до автомобільного перевізника, тобто суб`єкта господарювання.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
15.01.2024 інспекторами Укртрансбезпеки, відповідно до направлення від 11.01.2021 №001280 на рейдову перевірку, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 № 422 (далі – Порядок № 422), співробітниками Укртрансбезпеки було зупинено транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_3 , який використовувався позивачем під час здійснення вантажних перевезень.
На місці події (зупинки) за наданими водієм транспортного засобу матеріалами та відомостями складено акт № АР 043333, який є носієм доказової інформації.
Відповідно за відсутності документів, зокрема, в даному випадку перевізник не забезпечив водія документами, а саме: відсутні протокол перевірки та адаптації тахографа, роздруківка даних цифрового тахографу за 15.01.2024, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантах автомобіль повною масою понад 3500 кг (24 000 кг), на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними адміністративно-господарські штрафи.
Актом, який був складений уповноваженими особами Укртрансбезпеки, та який слугував підставою для винесення спірної Постанови, водій був ознайомлений, про що свідчать відповідні записи: в Акті № 043333 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 15.01.2024 у графі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено, що «… підприємницьку діяльність не здійснюю. Авто використовується в особистих цілях» міститься особистий підпис водія. Договір №1 позички вантажного автомобіля від 12.01.2024 водієт ОСОБА_2 під час перевірки не надавався.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
Повідомленням від 22.01.2024 №6054/28/24-24, яке було направлено перевізнику 24.01.2024 рекомендованим листом із штрих-кодовим ідентифікатором №0600081008857, було викликано його для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 20.02.2024.
Листом від 22.02.2024 №15131/28/24-24, яке було направлено перевізнику 22.02.2024 рекомендованим листом із штрих-кодовим ідентифікатором № 0311331950209, було йому направлено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №047653 від 20.02.2024.
В подальшому відповідачем прийнято оскаржувано постанову №047653 від 20 лютого 2024 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.
Позивач, не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III Про автомобільний транспорт (далі - Закон № 2344-III), відповідно до ч. 12 ст. 6 якого, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Статтею 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Вказаною статтею Закону №2344-III, також встановлено перелік документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 49 Закону №2344-III визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Верховним Судом у постановах від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21, від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21, від 06.09.2023 у справі № 120/5064/22, від 16.08.2023 у справі № 160/12371/22 сформовано сталу та послідовну судову практику щодо застосування статей 48 та 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, в контексті реалізації повноважень Укртрансбезпеки щодо притягнення суб`єктів господарської діяльності до адміністративної відповідальності.
Верховний Суд, проаналізувавши наведені положення законодавства у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема, до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а, від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22, від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21.
Тобто, положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21).
З матеріалів справи вбачається, що водієм ( ОСОБА_2 ) було надано посадовій особі Укртрансбезпеки під час зупинки транспортного засобу посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Позивач, заперечуючи проти застосування до нього адміністративно-господарського штрафу, вказує, що він є власником вантажного автомобіля MAN, VIN НОМЕР_2 , 2012 року виписку, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Разом з тим указаний транспортний засіб був переданий позивачем у володіння та користування ОСОБА_2 на підставі договору позички вантажного автомобіля від 12 січня 2024 року.
Суд зауважує, що відповідно до частини четвертої статті 828 Цивільного кодексу України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
При цьому, частиною першою статті 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Суд звертає увагу на те, що укладений позивачем з ОСОБА_2 договір позички транспортного засобу від 12.01.2024 не був нотаріально посвідчений, а отже, є нікчемним, внаслідок чого суд відхиляє посилання позивача на цей договір як на підставу правомірності свого позову.
Також, суд враховує, що згідно матеріалів перевірки, а саме фотофіксації, на вантажному автомобілі, а саме: на його кузовній частині наявна пломба, що підтверджує, що водій, ОСОБА_2 , перевозив не власні речі або використовував автомобіль для власних цілей, а здійснював перевезення на замовлення, оскільки пломбування перебачено для захисту вантажу.
Більше того, згідно з відкритої інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за рнокпп позивача (3116304309), остання зареєстрована з 05.02.2023 в якості фізичної особи-підприємця, з наступними видами діяльності: 52.24 Транспортне оброблення вантажів (основний), 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду), 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Суд враховує, що статтею 1 Закону №2344-III визначено поняття автомобільного перевізника та водія відповідно до якої автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Отже, Актом від 15.01.2024 встановлено факт порушення позивачем вимог законодавства, а саме надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону №2344-III.
Статтею 60 Закону №2344-III передбачений вичерпний перелік порушень законодавства про автомобільний транспорт, за які застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Так, згідно з абз. 3 ст. 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Підсумовуючи наведене, суд погоджується з висновками відповідача про порушення позивачем Закону №2344-III, які виявлені та стверджені Актом від 15.01.2024, і як наслідок, суд вважає правомірною оскаржувану постанову.
Інші твердження позивача в позовній заяві не спростовують наведений вище висновок суду, а свідчать про бажання позивача уникнути від відповідальності у вигляді сплати штрафу.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, суд робить висновок, що позивач не довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов не задовольняється.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову в задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню на його користь.
Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд–
в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспортні (03083, м. Київ, по-т. Науки, 57, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.