ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/14591/25  Номер провадження 22-ц/814/2429/26	Головуючий у 1-й інстанції Шевська О. І.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І., 
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича
на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2026 року, ухвалене в місті Полтава під головуванням судді Шевської О. І.
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року представник АТ «Акцент-Банк» (АТ «А-Банк») звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.12.2020 станом на 06.10.2025 у розмірі 144 651,44 грн, яка складається із: 98 033,16 грн - заборгованості за кредитом, 46 618,28 грн - заборгованості за процентами, а також 2 422,40 грн сплаченого судового збору. 
Позов мотивовано тим, що 19.12.2020 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття батьківського рахунку. 
На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку.
Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у вигляді відновлювального кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видав платіжну картку. 
Проте відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими витратами відповідно до умов Договору своєчасно не вніс, у зв`язку з чим станом на 06.10.2025 виникла заборгованість у вказаному розмірі. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2026 року у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» відмовлено.
Стягнуто з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що АТ «Акцент-Банк» не було доведено погодження з відповідачем усіх істотних умов кредитного договору про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник АТ «Акцент-Банк» - адвокат Омельченко Є. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та погодився з ними, зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. 
Вказує, що до матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту Банку (як зазначив суд), а й Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Вказаний паспорт підписано боржником за допомогою електронного підпису, який має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису, що свідчить про узгодження сторонами умов кредитного договору. У підтвердження правильності розрахунку заборгованості позивач надавав суду банківську виписку по рахунку відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Нестеренко Н. М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що 19.12.2020 ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «А-Банк» уклав з АТ «Акцент-Банк» договір про надання банківських послуг, на підставі якого йому було відкрито рахунок № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом та видано платіжні картки, як засіб доступу до зазначеного рахунку.
З виписки по картці за період з 19.12.2020 по 06.10.2025 вбачається, що клієнт ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом, здійснюючи грошові перекази та покупки, вносив кошти у погашення заборгованості, проте свого зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписка з клієнтського рахунку є належним й допустимим доказом виконаних за операційний день операцій та підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів, їх суми, наявність заборгованості та її розміру, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц.
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 509, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України зобов`язання виникають з договорів та інших правочинів.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3, статті 6, частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Згідно з частиною першою статті 1048, частиною другою статті 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У справі, що переглядається апеляційним судом, позивачем не надано належних та допустимих доказів погодження сторонами з дотриманням обов`язкової письмової форми умов кредитного договору щодо розміру процентів за користування кредитом, типу процентної ставки та порядку їх сплати.
Матеріали справи не містять відповідних Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» і тарифів банку, з якими ознайомився та погодився ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву від 19.12.2020, у якій процентна ставка за кредитом не зазначена. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, вимоги позивача про стягнення процентів за кредитним договором, які не визнаються відповідачем, є безпідставними. 
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та є усталеними у судовій практиці.
Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20)). 
Паспорт споживчого кредиту підтверджує лише виконання кредитодавцем переддоговірного обов`язку згідно вимог статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит, проте не є доказом укладення кредитного договору та його умов. 
За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника позивача щодо встановленого договором розміру процентів за користування кредитом та не вбачає підстав для задоволення заявлених АТ «А-Банк» позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за процентами у розмірі 46 618,28 грн, доказів щодо визначення яких у договорі позивачем по справі не надано і суду таких обставин не доведено.
Вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`являв та відповідних обставин суду не доводив.
Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку кредитодавцю не повернуті, а також беручі до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав судом шляхом примусового виконання боржником грошового зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, доказів щодо повернення яких відповідачем по справі не надано, власного розрахунку заборгованості за кредитом не наведено та доводів позивача щодо суми використаного кредиту не спростовано.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову АТ «А-Банк» у повному обсязі, суд першої інстанції не врахував, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (див. постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22)).
Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.
Відсутність доказів погодження між сторонами умов кредитного договору щодо розміру та сплати процентів не свідчить про недійсність укладеного між сторонами правочину та не звільняє позичальника від обов`язку повернути кредитодавцю фактично надані та використані грошові кошти (кредит) у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією ( стаття 129 Конституції України). 
Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Судом першої інстанції не враховано, що факт укладення 19.12.2020 кредитного договору з АТ «Акцент-Банк» та отримання й використання кредитних коштів за цим договором відповідачем ОСОБА_1 по суті не оспорювався, а банк довів належними і допустимими доказами факт належного виконання своїх обов`язків за кредитним договором та надання позичальнику кредитних коштів у виді поновлювального кредитного ліміту з використанням платіжної картки, повернення яких у повному обсязі відповідачем не доведено. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вищенаведених висновків, судова колегія апеляційного суду вважає, що розмір заборгованості, яка залишилася несплаченою позичальником ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.12.2020, у сумі 98 033,16 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
У зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволенні позову АТ «А-Банк».
За правилами частин першої, другої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2026 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 98 033,16 грн заборгованості за кредитним договором від 19.12.2020.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 4 104,27 грн понесеного судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна