ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 588/146/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Новікової Юлії Олександрівни, Управління патрульної поліції в Житомирській області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ: 

28 січня 2024 року до Тростянецького районного суду Сумської області з адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Новікової Юлії Олександрівни, Управління патрульної поліції в Житомирській області, Департамент патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 17 січня 2024 року інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Новіковою Юлією Олександрівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за перевищення обмеження швидкості руху в зоні дії дорожнього знаку 3.29 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 1259273. Позивач не погоджується з вказаною постановою вважаючи, що 17 січня 2024 року о 13:11 год. ОСОБА_1 їхав на трасі М06 Київ-Чоп на автомобілі Opel Vektra реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного благодійному фонду «Незламність УА». Вказує, що для вимірювання швидкості руху транспортного засобу використовувався працівником поліції прилад TruCAM. Цей прилад використовувався у непередбачений законодавством спосіб, у динамічному режимі тримаючи прилад в руках. Вказує також, що до Постанови інспектором поліції не додано жодного доказу на підтвердження обставин правопорушення. У зв`язку із вищевикладеним позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1259273 від 17 січня 2024 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити у зв`язку із відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Новікової Юлії Олександрівни, Управління патрульної поліції в Житомирській області, Департамент патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задоволено. Постанову серії ЕНА № 1259273 від 17.01.2024, винесену інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Новікової Юлії Олександрівни про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень - скасовано. Закрито відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року скасувати та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Матеріалами справи підтверджено, що 17.01.2024 поліцейським інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області Новіковою Ю.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1259273. Відповідно до постанови ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 17.01.2024 року о 13 год. 11 хв. траса М 06 Київ-Чоп 224 км + 700 м., керуючи транспортним засобом Opel Vektra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 99 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості 70 км/год), більше ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCAM 000780. Камера 475236, чим порушив п. 12.9 «б» ПДР. Перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Не погодившись з вказаною постановою, позивач її оскаржив до суду.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
У відповідності до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно із п 12.9. б правил дорожнього руху України, що затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306 з подальшими змінами від 01.12.2023 - водієві забороняється:
а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу;
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;
в) перешкоджати іншим транспортним засобам, рухаючись без потреби з дуже малою швидкістю;
г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).
Так, у спірній постанові зазначено, що порушення ОСОБА_2 п. 12.9. б ПДР зафіксовано приладом TruСam LTI 20/20 TC 000780.
Відповідно до статей 77, 242, 308 КАС України обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.
Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що надані відповідачем докази, зокрема стоп-кадр з приладу TruCAM, не містять повного та беззаперечного відображення обставин вимірювання швидкості, не дозволяють у сукупності встановити належну ідентифікацію транспортного засобу та дотримання процедури фіксації правопорушення.
Колегія суддів враховує підхід Верховного Суду, згідно з яким: електронні зображення (стоп-кадри) можуть бути доказами лише за умови, що вони містять повний обсяг інформації, достатній для перевірки факту правопорушення.
Зокрема ВС зазначав, що:
фрагментарні зображення без повного контексту вимірювання не забезпечують стандарту “поза розумним сумнівом”; 
відсутність повного масиву даних з приладу позбавляє суд можливості перевірити коректність фіксації.
У постановах ВС (КАС) підкреслено, що електронний доказ має відповідати вимогам достовірності, цілісності та перевірюваності, визначеним статтями 73– 76 КАС України.
Наданий стоп-кадр TruCAM:
не містить повного контексту фіксації;
не дає можливості перевірити безперервність вимірювання;
не підтверджує дотримання методики фіксації швидкості;
не містить достатніх даних для однозначної ідентифікації умов правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подані матеріали не відповідають критеріям належності та достатності доказів у розумінні статей 73– 76 КАС України та статті 251 КУпАП.
Таким чином, місце здійснення фіксації не відповідало вимогам до встановлення технічних засобів контролю, визначених Правилами дорожнього руху, відтак враховуючи вимоги ст. 251 КУпАП, колегія суддів приходить до висновку, що надання таких доказів недостатньо для притягнення до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зазначає, що сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст.77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апелянта щодо задоволення витрат на правничу допомогу зводяться виключно до незгоди з оцінкою доказів та розміром витрат, не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції правильно застосував статтю 134 КАС України та принцип розумності судових витрат, у зв`язку з чим підстав для зміни рішення в цій частині не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції -залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов