Справа № 159/4993/26
Провадження № 2/159/2884/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
14 вересня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Денисюк Т.В.
з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:

У серпні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі – ТОВ «Таліон Плюс») через систему «Електронний суд» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 03.09.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідач ОСОБА_1 уклали у формі електронного документа з використання електронного підпису договір кредитної лінії №318598056, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 20034,00 грн, на зазначену у заявці банківську карту № НОМЕР_1 , строком на 5 років до 03.10.2030, зі сплатою процентів від 0,10% до 0,98% в день. 
На підставі договору факторингу №МВ-ТП/82 від 06.01.2026,укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», право вимоги за кредитним договором №318598056 від 03.09.2025 перейшло до позивача.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань, позивач просить стягнути загальний розмір заборгованості в сумі 61253,48 грн, з них: 20033,47 грн основна сума боргу, 40017,97 грн заборгованість за процентами, 1202,04 грн комісія за надання кредиту, а також просив стягнути 2662,40 грн судового збору і 5000 грн витрат на правничу допомогу. 
07.08.2026 суд відкрив провадження у справі, на підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 ЦПК України визначив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечила проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, правом подати відзив на позов не скористався. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим, судовий виклик за зареєстрованим місцем проживання не вручений через відсутність адресата (рекомендоване повідомлення № R067252676110).
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі 911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.
Також, ухвала про розгляд справи з викликом сторін скерована відповідачу на його електронну пошту, що відображено у системі документообігу суду, отримана 11.08.2026.
Враховуючи згоду позивача та керуючись положеннями статті 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення – 14.09.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
03.09.2025 відповідач ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи на вебсайті www.moneyveo.ua створив Особистий кабінет позичальника, подав заявку на отримання коштів в кредит, вказав свої персональні дані, номер банківської карти для перерахування коштів. Після чого у системі BankID Національного банку пройшов ідентифікацію, ознайомився із паспортом споживчого кредиту продукту «Смарт» і використовуючи персональний одноразовий ідентифікатор TEKX уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» електронний договір кредитної лінії №318598056. 
За умовами договору:
- кредитодавець надає кредит в межах кредитного ліміту в розмірі 20034,00 грн (п.2.1 – п.2.2);
- дисконтний період становить 30 днів (п.3.1) і може бути продовжений позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки) за умови якщо позичальником в Особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовження дисконтного періоду не обмежена (п.3.2). Для здійснення першої пролонгації позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за період 30 днів проценти у розмірі 600,90 грн (п.3.3);
- позичальником використовується платіжна карта НОМЕР_2 (п.5.1);
- рекомендована дата дострокового повного повернення суми кредиту є дата закінчення дисконтного періоду кредитування, а саме 30 днів – 03.10.2025 (п.7.1);
- в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору 5 років; дострокове припинення дії договору в порядку передбаченому п.9.1.1.2 або п.9.1.1.7 (п.7.2);
- кінцева дата повернення кредиту – 03.10.2030 (п.7.3);
- протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. Після закінчення дисконтного періоду проценти сплачуються щоденно (п.7.4.1, 7.4.2);
- процентна ставка за договором є фіксованою (п.8.2). За період від дати видачі кредит (03.09.2025) до 03.10.2025 проценти нараховуються за дисконтною процентною ставкою 0,10% в день (п.8.7.1). У разі якщо позичальник вчинить дії для пролонгації, то за період з наступного дня після 03.10.2025 проценти нараховуються за ставкою 0,98 % в день (п.8.7.2);
- за порушення будь-якого з платежів передбачених цим договором на 14 і більше календарних днів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5000% від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання, але не більше половини суми кредиту, одержаної споживачем за цим договором (п.12.3);
- комісія за надання кредиту становить 1202,04 грн (а.8.5), яку позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після або закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п.11.1 договору, або ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку, передбаченому п.9.1.1.2 або 9.1.1.7 договору (п.7.5),
- в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти та банківські метали у кредит, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу (п.9.1.1.5);
- уразі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору (п.9.1.1.7).
У Паспорті споживчого кредитування продукту «СМАРТ» основні умови кредитування визначені наступним чином: кредитна лінія з лімітом 24000 грн, строк кредитування до 1826 днів, дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження та поновлення. 
Довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 318598056/29072026/3 від 29.07.2026 та Повідомленням ТОВ «ПрофітГід» підтверджено перерахування 03.09.2025 на картку відповідача № НОМЕР_2 коштів в розмірі 20034,00 грн, номер транзакції 45692-34875-40874. 
Згідно з розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на суму кредиту 20034,00 грн упродовж обумовленого строку кредитування 30 днів (дисконтний період з 03.09.2025 до 03.10.2025) проценти нараховані за ставкою 0,10% в день, що становить 20,03 грн (20034х0,1,%).
02.10.2025 відповідач здійснив проплату на суму 581 грн (580,87 грн віднесені кредитодавцем на погашення відсотків, 0,13 грн на повернення тіла кредиту). 
Починаючи з 04.10.2025 до 31.10.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нараховувало відсотки на тіло кредиту 20033,87 грн (20034,00-0,13) за ставкою 0,98% в день, що становить 196,33 грн (20033,87х0,98%).
01.11.2025 відповідач здійснив проплату на суму 5714 грн (5713,60 грн віднесено кредитодавцем на погашення відсотків, 0,40 грн на повернення тіла кредиту).
З 02.11.2025 до 24.12.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нараховувало відсотки на тіло кредиту 20033,47 грн (20033,87-0,40) за ставкою 0,98% в день, що становить 196,33 грн (20033,47х0,98%). 
25.12.2025 відповідач здійснив проплату на суму 15 грн, які віднесені кредитодавцем на погашення відсотків.
Починаючи з 26.12.2025 до 06.01.2026 (дата відступлення прав вимоги) кредитодавець нарахував відсотки на тіло кредиту 20033,47 грн за ставкою 0,98 % в день, тобто 196,33 грн в день. 
Також в період з 03.09.2025 до 06.01.2026 (15.12.2025 та 22.12.2025) первісний кредитор нарахував неустойку в загальному розмірі 10016,74 грн.
Загальний розмір облікованої заборгованості перед первісним кредитором, з урахування здійснених проплат (581 грн від 02.10.2025, 5714 грн від 01.11.2025, 15,00 грн від 25.12.2025) склав 43998,70 грн, з яких 20033,47 грн тіло кредиту, 12942,78 грн проценти, 1202,04 грн комісія, 10016,74 грн неустойка.
06.01.2026 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір факторингу № МВ-ТП/82.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 06.01.2026 до договору факторингу №МВ-ТП/82 від 06.01.2026 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20033,47 грн, (20033,47 грн тіло кредиту, 12942,78 грн проценти, 1202,04 грн комісія, 10016,74 грн неустойка).
ТОВ «Таліон Плюс» після придбання права вимоги в межах строку кредитування за період з 07.01.2026 до 29.05.2026 нарахувало відповідачу проценти за користування кредитом за ставкою 0,98% в день від тіла кредиту 20033,47 грн, що становить 196,33 грн (20033,47х0,98%), внесений у цей період відповідачем платіж (1000 грн від 20.02.2026) позивач зарахував на погашення відсотків. Відтак, розмір заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем становить 27075,19 грн (196,33х143 дні -1000). 
Згідно із розрахунком загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 71270,22 грн, з яких 20033,47 грн тіло кредиту, 40017,97 грн проценти (27075,19+12942,78), 1202,04 грн комісія, 10016,74 грн грн неустойка.
До стягнення позивачем заявлено лише заборгованість в розмірі 61253,48 грн, яка складається з 20033,47 грн тіла кредиту, 40017,97 грн процентів, 1202,04 грн комісії.
ТОВ «Таліон Плюс» 30.05.2026 на адресу відповідача направив повідомлення про дострокове стягнення кредитної заборгованості.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі(стаття 1055 ЦК України). 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).
В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі – Закону).
Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У постанові від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Суд встановив, що кредитний договір, про який йдеться у справі, за формою відповідає вимогам законодавства, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. 
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідач, підписавши цей договір, не лише погодив його умови, але й скористався кредитними коштами, які перераховані на вказаний ним картковий рахунок.
Крім того, проведення відповідачем часткової оплати на повернення кредиту, що відображено у розрахунках заборгованості, також засвідчує існування між сторонами кредитних правовідносин.
Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Також у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17 та від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.
Відповідач будь-яких доказів на спростування факту укладення кредитного договору не надав. 
Предметом даного позову є стягнення фактором заборгованості за договором кредитної лінії.
У відповідності до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
На підставі договору факторингу № МВ-ТП/82 від 06.01.2026, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»,позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №318598056 від 03.09.2025.
Позивач на підтвердження права вимоги до відповідача надав копію договору факторингу № МВ-ТП/82 від 06.01.2026, докази оплати за договором — платіжну інструкцію №4226 від 28.01.2026, витяг з реєстру, до якого за порядковим номером 94 включений боржник ОСОБА_1 за кредитним договором №318598056 від 03.09.2025, тому суд вважає, що ТОВ «Таліон Плюс» підтвердило факт переходу до нього права вимоги за договором кредитної лінії №318598056 від 03.09.2025, укладеним між ОСОБА_1 і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості первісному кредитору, тому, враховуючи доведеність позивачем переходу до нього право вимоги, позовні вимоги є підставними.
При вирішенні питання розміру заборгованості суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина перша – четверта статті 1056-1 ЦК України).
За приписами до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). 
При вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.
Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Позивач довів суду використання та неповернення відповідачем кредитних коштів (тіла кредиту) в розмірі 20033,47 грн (20034,00-0,13-0,40) гривень, а також відсотків за користування кредитом в розмірі 40017,97 гривень, нарахованих первісним кредитором та позивачем в межах строку кредитування за обумовленими в договорі процентними ставками 0,10% та 0,98%, що відповідає приписам статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023. При цьому суд встановив, що розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками арифметично обрахований правильно з урахуванням внесених відповідачем платежів, а тому позовні вимоги в цій частині є підставними. 
Відповідач доказів спростування розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками не надав.
Також правомірною є вимога позивача про стягнення з відповідача одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 1202,04 грн, яка передбачена п.7.5, 8.5 Договору кредитної лінії №318598056 і включена до загальних витрат.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). 
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості. Така форма витрат як комісія існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Наведене узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Сплата комісії за надання кредиту передбачена умовами кредитного договору, є складовою загальних витрат за кредитом, відповідач при укладенні кредитного договору погодився її сплатити, проте зобов`язання не виконав.
Кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів.
Відповідач у судовому порядку кредитний договір не оспорював, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, а нарахована комісія підлягає сплаті. 
Відповідач доказів належного виконання кредитних зобов`язань чи контррозрахунок заборгованості не надав, тому позов належить задовольнити в повному обсязі. 
Щодо судових витрат.
У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги суд задовольнив повністю, відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 2662,40 грн.
Окрім того, позивачем заявлено до стягнення 5000 грн витрат на правничу допомогу.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18)
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: договір про надання правничої допомоги №5 від 02.12.2024, додаткова угода №3774 від 17.07.2026 до договору №5 від 02.12.2024 з адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій», акт приймання-передачі наданих послуг з погодженим переліком послуг та їх вартості, платіжна інструкція про оплату послуг. 
Позивачем включені до відшкодування послуги з підготовки до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій (позиція «1»), підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудової вимоги) (позиція «2»), підготовка позовної заяви (позиція «3»).
З урахуванням критерію реальності та необхідності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та незначну складність даної справи, суд вважає необхідним компенсувати позивачу за рахунок відповідача 4000 грн, що відповідає витратам на складання позовної заяви та оформлення досудової вимоги.
Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-81, 128, 137, 141, 247, 265, 268, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3, 6, 207, 263, 512-514, 530, 536, 626-628, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за договором кредитної лінії №318598056 від 03.09.2025 в розмірі 61253 (шістдесят одна тисяча двісті п`ятдесят три) гривні 48 копійок, з них 20033,47 гривень — тіло кредиту, 40017,97 гривень — заборгованість за відсотками, 1202,04 гривень — комісія.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», код ЄДРПОУ 39700642, адреса: м.Чернігів, вул. Жабинського, 13.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складене 14.09.2026.

Головуючий | Т. В. ДЕНИСЮК