ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2026 року м. Дніпро Справа № 908/1634/24(908/3392/24)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Кощеєва І.М., Мороза В.Ф., 
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Юлдашев О.О.) від 01.04.2025р. у справі № 908/1634/24 (908/3392/24)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕНЕЛАЙ", код ЄДРПОУ 40673981 (69118 Україна, м. Запоріжжя, проспект Героїв Національної гвардії України (проспект 40-річчя Перемоги), буд. 63, прим. 1)  
до відповідача ФО ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: розпорядник майна, арбітражний керуючий Венська Оксана Олександрівна (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 174 від 24.04.2013; адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 62, а/с 162)
про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 336 955, 80 грн, -

в межах справи № 908/1634/24 про банкрутство - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕНЕЛАЙ", код ЄДРПОУ 40673981 (69118 Україна, м. Запоріжжя, проспект Героїв Національної гвардії України (проспект 40-річчя Перемоги), буд. 63, прим. 1), -  

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕНЕЛАЙ" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 79 470, 25 дол. США (еквівалент 3 336 955, 80 грн), для розгляду в межах справи № 908/1634/24 про банкрутство позивача.
Позивачем було нараховано 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 22 листопада 2017 року до 23 лютого 2022 року у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 у справі № 757/8324/13-ц стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором №51/П/56/2008-840 від 21.03.2008 року в розмірі 622 593,71 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 13 710 423 грн.10 коп. Позивач набув право вимоги до відповідача внаслідок відступлення прав на його користь.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.04.2025р. у справі № 908/1634/24(908/3392/24):
- відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження;
- позов задоволено; 
- стягнуто з ОСОБА_2 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 79 470 долари США 25 центів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕНЕЛАЙ";
- стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України 40 043 грн 46 коп. судового збору. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом вимагати сплати відповідачем трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати суми 622 593,71 доларів США, погашення якої не було здійснено до теперішнього часу. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 01.04.2025р. у справі № 908/1634/24(908/3392/24) та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. 
Апеляційна скарга, зокрема обгрунтована наступним:
- суд першої інстанції, розглядаючи справу протиправно відмовив відповідачу у задоволенні заяви про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, враховуючи ціну позову та ті обставини, що позов стосується справи про банкрутство;
- суд першої інстанції не врахував обставин того, що первісним кредитором було передано до нових кредиторів, зокрема і позивача недійсне зобов`язання. Доказів переходу права вимоги, від первісного кредитора до позивача, яке виникло на підставі рішення суду - матеріали справи не містять;
- судом першої інстанції було проігноровано положення чинного законодавства (п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) щодо неможливості застосування ч.2 ст.625 ЦК України в частині кредитних (позикових) відносин у період воєнного стану;
- суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення постановив стягнути 3% річних в іноземній валюті, без будь-якої прив`язки до гривневого еквіваленту;
- позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, чи існує заборгованість відповідача з виконання рішення суду від 05.04.2016 року, і якщо існує, - то який розмір вона складає станом на теперішній час; 
- суд першої інстанції при розгляді зазначеної справи не застосував положення законодавства, яким йому надано право, з урахуванням конкретних обставин справи, зменшити заявлений до стягнення розмір 3% річних.
Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.05.2025р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач), суддів: Верхогляд Т.А., Мороза В.Ф.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, її розгляд призначено в судове засідання на 11.11.2025р. о 14:15 год. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2025р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 18.02.2026р. о 16:45 год. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2026р. у справі № 908/1634/24(908/3412/24):
- клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 908/1634/24(908/3392/24) - задоволено; 
- зупинено провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.04.2025р. у справі № 908/1634/24(908/3392/24) до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/511/23.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026р. поновлено апеляційне провадження у справі № 908/1634/24(908/3392/24), розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 03.06.2026р. о 16:15 год. 
В судовому засіданні 03.06.2026р. оголошено перерву до 16.07.2026р. о 16:15 год. 
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Верхогляд Т.А. з 16 липня 2026 р., розпорядженням керівника апарату суду призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі, за результатами якого протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2026 для розгляду справи визначено колегію суддів у справі: головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач), суддів: Кощеєва І.М., Мороза В.Ф.
Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що:
- право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ "Менелай" внаслідок ланцюга договорів про відступлення прав вимоги: 05.08.2020 - від ПАТ КБ "Надра" до ТОВ ФК "Дніпрофінансгруп" (Договір № GL48N718070_blank); 30.09.2020 - до ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" (Договір № GL48N718070_blank_01); 04.06.2024 - до ТОВ "Менелай" (Договір № 04062024-12П);
- боржник не повідомила про зміну своєї адреси, чим порушила п. 4.3.12 Кредитного договору. Надіслати повідомлення у м. Бердянськ неможливо, оскільки місто є тимчасово окупованою територією, де поштовий зв`язок не працює. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку виконання грошового зобов`язання і не є підставою для відмови у позові;
- боржником не надано доказів виконання зазначеного рішення суду повністю або частково. Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника - відповідача в судовому порядку сум 3% процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Жодних нарахувань після 24.02.2022 року (початку війни) позивачем не було здійснено;
- зобов`язання та його виконання в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення суми боргу в іноземній валюті, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у постановах від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц та від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц);
- у суді першої інстанції відповідач не заявляла вимог про зменшення 3% річних. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова від 02.07.2025 у справі № 903/602/24), визначений ч. 2 ст. 625 ЦК України розмір 3% річних є законодавчим мінімумом відповідальності боржника за належне виконання обов`язку і зменшенню судом не підлягає.
02.06.2026 відповідач подав додаткові пояснення де зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 754/511/23 сформувала висновок: якщо кредитор втратив право на примусове виконання судового рішення (строк пропущено, у поновленні відмовлено) - стягнення 3 % річних за частиною другою статті 625 ЦК України є неможливим.
Учасники справи не скористались своїм правом участі в судовому засіданні, про дату, час та місце судових засідань повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 21.03.2008 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством КБ "Надра" (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" на виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства") було укладено Кредитний договір № №51/П/56/2008-840, відповідно до умов якого, Банк надав відповідачу кредит у іноземній валюті у розмірі 282822 доларів США з виплатою процентної ставки 13,89 % річних строком до 10 березня 2033 року.
05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ "Надра" та ТОВ ФК "Дніпрофінансгруп" був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК "Дніпрофінансгруп" набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №51/П/56/2008-840 від 21.03.2008, укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ КБ "Надра" та договорами забезпечення. 
30 вересня 2020 року між ТОВ ФК "Дніпрофінансгруп" та ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" був укладений Договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №51/П/56/2008-840 від 21.03.2008, укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ КБ "Надра" та договорами забезпечення. 
04 червня 2024 року між ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" та ТОВ "Менелай" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги №04062024-12П. За умовами даного Договору ТОВ "Менелай" набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №51/П/56/2008-840 від 21.03.2008, укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ КБ "Надра" та договорами забезпечення.
Відповідачем зобов`язання за кредитним договором виконувались не належними чином у зв`язку з чим ПАТ КБ "НАДРА" звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 у справі №757/8324/13-ц стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" заборгованість за кредитним договором №51/П/56/2008-840 від 21.03.2008 в розмірі 622 593,71 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (1долар=22, 021461) складає 13 710 423 грн.10коп., у тому числі: 279560,56 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 6 156 331 грн. 97 коп.- непогашений кредит, 245720,96 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 5411134 грн. 54 коп.- несплачені відсотки та 97 312,19 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 2 142 956 грн. 60 коп. 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 по справі №757/8324/13-ц, рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року в частині стягнення з відповідача залишено без змін.
Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що рішення суду у справі №757/8324/13-ц відповідачем не виконано. Враховуючи, що наявність невиконаного судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних від простроченого грошового зобов`язання у відповідності до ст. 625 ЦК України за період прострочення з 23.11.2017 по 23.02.2022 у сумі 79 470,25 доларів США, що еквівалентно 3 336 955, 80 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керувався тим, що відповідач не виконав своєчасно зобов`язання з погашення заборгованості, стягнутої судовим рішенням, що є підставою для застосування нарахувань, визначених частиною другою статті 625 ЦК України.
Проте, колегія суддів вважає такий висновок місцевого господарського суду безпідставним та помилковим, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15 та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною 1 ст. 512 ЦК України, визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).
За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
З аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.
У пункті 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 369/13444/20 зазначено, що ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не є підставою заміни зобов`язання за договором - новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, яким надано захист судовим рішенням. Таке судове рішення не змінює обсягу прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання цивільного зобов`язання у процедурах виконавчого провадження. Пункт 98 цієї постанови подібний до змісту пункту 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що:
- натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;
- конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;
- кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження"). 
Тобто поза межами цього строку (строку пред`явлення виконавчого документа до виконання) виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку.
Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 виклала правовий висновок про те, що у разі пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та відмови суду у поновленні цього строку стягувач з огляду на принцип добросовісності учасників цивільного процесу у користуванні своїми процесуальними правами втрачає право на вжиття щодо боржника заходів, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Також зазначила, що будучи позивачем у справі та стягувачем за виконавчим документом, особа не може бути необізнаною з наявністю провадження у вказаній справі та із встановленим законом строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Реалізація своїх процесуальних прав у цьому випадку залежить виключно від волі самого кредитора (позивача, стягувача). Крім того, зауважила, що можливі аргументи на користь стягувача про те, що невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності, у цьому випадку не можуть вважатись доречними, оскільки саме надання стягувачу можливості постійно пред`являти вимоги до боржника про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, буде суперечити принципу правової визначеності.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 дійшла наступних правових висновків: оскільки судове рішення про відмову у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання засвідчує факт остаточної втрати стягувачем права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу, то до основної грошової вимоги, щодо якої вичерпана можливість стягнення у примусовому порядку, не підлягають застосуванню правила частини другої статті 625 ЦК України. Факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в сукупності з відмовою суду у задоволенні заяви стягувача про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання унеможливлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки зазначена норма застосовується судом виключно за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.
З матеріалів даної справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 у справі №757/8324/13-ц стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" заборгованість за кредитним договором №51/П/56/2008-840 від 21.03.2008 в розмірі 622 593,71 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (1долар=22, 021461) складає 13 710 423 грн. 10 коп. Рішення набрало законної сили 22.11.2017 після апеляційного перегляду.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 368 ЦПК України. станом на дату винесення рішення Печерського районного суду міста Києва та набрання ним законної сили, питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.
За положеннями ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження", відповідно до п. 5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 12 даного Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" звернулось до Печерського районного суду м. Києва із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на його правонаступника ТОВ "Брайт Інвестмент", видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення у цивільній справі № 757/8324/13-ц.
В обґрунтування заяви зазначав, що: згідно Інформації з Єдиного реєстру боржників та сайту: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors Автоматизованої системи виконавчого провадження, жодного відкритого виконавчого провадження з виконання рішення Печерського районного суду міста Києва у цивільній справі № 757/8324/13-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ "КБ "Надра" заборгованості за кредитним договір - не перебуває.
В той же час, в кредитній справі № 51/П/56/2008-840, яку було спочатку відступлено від ПАТ "КБ "Надра" до ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", а потім відступлено на користь ТОВ "Брайт Інвестмен", виконавчий лист по справі № 757/8324/13-ц про стягнення з ОСОБА_4 відсутній.
ТОВ "Брайт Інвестмен" не могло раніше знати про відсутність оригіналу виконавчих листів, відкритого виконавчого провадження та пропуску строків для подачі виконавчих листів №757/8324/13-ц стосовно стягнення заборгованості з ОСОБА_4 .
Вищевикладене свідчить про втрату оригіналу виконавчого листа, виданого Печерським районним судом міста Києва по справі № 757/8324/13-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь стягувача ПАТ КБ "Надра" заборгованості за кредитним договором.
Заявник просив поновити строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки він був пропущений не з вини заявника.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року у справі № 757/8324/13-ц заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" про видачу дубліката виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку для його пред`явлення у цивільній справі № 757/8324/13-ц - задоволено частково; замінено стягувача по справі № 757/8324/13-ц, а саме, Публічне акціонерне товариства "Комерційний Банк "Надра" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент"; в частині вимог про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення у цивільній справі № 757/8324/13-ц - відмовлено.
Печерський районний суд міста Києва встановив, що відповідно до постанов від 14.07.2015 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2, від 14.07.2015 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, від 27.05.2015 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3, виконавчі листи, видані щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було повернуто до Печерського районного суду м. Києва з відміткою причини повернення: закінчено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2015 по справі № 757/8324/13 скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2013 по справі № 757/8324/13-ц за позовом ПАТ "КБ "Надра" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Печерський районний суд міста Києва зазначив, що не можна видати виконавчий лист у провадженні, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Враховуючи, що виконавче провадження № НОМЕР_2 від 14.07.2015 року з виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2013 року по справі № 757/8324/13-ц у зв`язку із його скасуванням, завершено, підстави для видачі дубліката виконавчого листа відсутні.
Матеріли справи не містять доказів видачі виконавчих листів на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2016 по справі № 757/8324/13-ц, переривання строку пред`явлення до виконання; не встановлено повторного звернення стягувача у справі № 757/8324/13-ц з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення дублікатів виконавчих документів до виконання та її задоволення. Тоді як враховуючи строки набрання законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 у справі № 757/8324/13-ц строк пред`явлення виконавчого листа на виконання рішення мав закінчитись 23.11.2020.
За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на теперішній час відсутнє відкрите виконавче провадження з виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2016 по справі № 757/8324/13-ц.
Отже, кредитори у справі, не реалізували своє право на звернення у встановлений законом строк до примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом, втративши своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду. Зазначені обставини не враховано судом першої інстанції, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Основна вимога позивача про примусове виконання грошового зобов`язання, підтверджена судовим рішенням, не може бути реалізована у примусовому порядку, а можливість стягнення за виконавчим документом є вичерпаною.
Колегія суддів наголошує на тому, що зобов`язання зі сплати 3% річних, визначене частиною другою статті 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного зобов`язанням, тобто залежить від основного, поділяє його долю, нерозривно пов`язане з ним. Відповідно й вимога про стягнення 3% річних є додатковою до основної вимоги.
Неперебування виконавчого листа на виконанні в органах державної виконавчої служби у поєднанні з відсутністю судового рішення про поновлення строку для його пред`явлення до виконання виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки ця норма підлягає застосуванню у разі наявності грошового зобов`язання, яке підлягає виконанню. Вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних нарахованих на заборгованість у справі.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо процесуального порушення суду у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
За положеннями ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач має право в позовній заяві заявити мотивоване клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Отже, розгляд даної категорії спорів у порядку загального позовного провадження є правом суду. Відповідач не вказує, яким чином розгляд даної справи у порядку спрощеного провадження порушив права відповідача. 
Апеляційний суд також відхиляє доводи відповідача про передачу позивачу недійсного зобов`язання та в цілому відсутність доказів набуття позивачем прав на стягнення.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Окрім того, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні, якого суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі. Тобто таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким хоч і позбавлені примусового захисту, проте їх добровільне виконання визнається належним (правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23).
Також, апеляційний суд відхиляє посилання на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо заборони нарахувань згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України на період воєнного стану, оскільки позивач у справі обмежив такі нарахування та не заявляв їх до стягнення після введення воєнного стану.
Відхиляє колегія суддів і посилання відповідача на можливість зменшення заявлених до стягнення 3% річних, оскільки згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, визначений ч. 2 ст. 625 ЦК України розмір 3% річних є законодавчим мінімумом відповідальності боржника за належне виконання обов`язку і зменшенню судом не підлягає.
Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та № 373/2054/16-ц.
Щодо позовної давності у справі апеляційний суд зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову та є порушене право. Якщо право чи інтерес не порушено (як у даному випадку), суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Не зважаючи на відхилення частини доводів апеляційної скарги, вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на відмову у задоволенні позову та задоволення апеляційної скарги, судовий збір за подання позову підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України, оскільки його не було оплачено при поданні позову, а судом було відстрочено його сплату; судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 01.04.2025р. у справі № 908/1634/24 (908/3392/24) – задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 01.04.2025р. у справі № 908/1634/24 (908/3392/24) – скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволення позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕНЕЛАЙ" на користь Державного бюджету України судовий збір за подання позову у сумі 40 043,47 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕНЕЛАЙ" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 60 065,20 грн
Видачу наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 20.07.2026р.

Головуючий суддя А.Є. Чередко 

Суддя І.М. Кощеєв 

Суддя В.Ф. Мороз