Унікальний номер справи 755/11657/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/7017/2026
Головуючий у суді першої інстанції Н. О. Яровенко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

15 липня 2026 року   місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач Комунальне підприємство «Керуюча компанія з 
обслуговування житлового фонду Дніпровського 
району м. Києва»

відповідач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
відповідач ОСОБА_3 
відповідач ОСОБА_4 
відповідач ОСОБА_5 
відповідач ОСОБА_6 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_7 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Н. О. Яровенко, в примішенні Дніпровського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
Позивач просить суд стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заборгованість за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території на користь позивача у сумі 106 040, 33 грн., з яких 92 734,51 грн. сума основного боргу, інфляційна складова 8 657,69 грн., 3% річних у сумі 4648,13 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року № 61 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема, будинок  АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані в квартирі  АДРЕСА_2 , та за вказаною адресою відкритий особовий рахунок №  НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Відповідачі не оплачують житлово - комунальні послуги, а саме послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано на 92 734,51 грн. заборгованості, та інфляційні втрати в розмірі 8 657,69 грн. та 3% річних у розмірі 4648,13 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заборгованість за надані комунальні послуги у розмірі 92 734, 51 грн. основного боргу. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» нфляційні збитки у розмірі 8 657,69 грн., 3 % річних у розмірі 4648,13 грн., що разом складає 13 305,82 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судовий збір у розмірі 504,70 з кожного відповідача.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,    ОСОБА_8 , через представника ОСОБА_7 звернулись з апеляційною скаргою. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідачи  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,    ОСОБА_9 дійсно зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 . Проте, з моменту отримання ордеру на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , апелянти проживають в зазначеній квартирі. В квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 апелянти ніколи не проживали та не отримували там комунальних послуг.
Звертають у вагу апеляційого суду на ту обставину, що власниками квартири за адресою:  АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.04.2007 року Дніпровською у місті Києві державною адміністрацією на підставі розпорядження №71-296С, зареєстрована на праві сумісної власності у Київському міському БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна і записано в реєстрову книгу №9499 від 25.04.2007 року являються: ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 . Також зареєстрована в квартирі ОСОБА_6 . Зазначені особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , що постійно проживають в спірній квартирі, на думку апелянтів, повинні сплачувати комунальні послуги.
Фактичне місце проживання апелянтів - АДРЕСА_4 , що підтверджує відсутність споживання ними комунальних послуг за адресою реєстрації.
Зауважують, що сам факт реєстрації місця проживання не створює обов`язку оплачувати комунальні послуги, якщо особа не є власником/співвласником чи фактичним користувачем житла.
Позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», відповідачі ОСОБА_5 ,    ОСОБА_9 правом на подачу відзиву на апеляційну скргу не скористалися.
08 липня 2026 року у судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, про час та дату розгляду справи сторони повідомлені належним чином. 
З метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи та їх представників, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи та їх представників, оскільки неявка вказаних осіб не перешкоджає вирішенню розгляд справи, та скласти постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувалися судом 08.07.2026.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Так, у відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що за адресою:  АДРЕСА_5 , зареєстровані наступні особи:
-  ОСОБА_5  в період з 10 липня 1998 року по теперішній відповідно до довідки №115602741 від 11.07.2024 року;
-  ОСОБА_6 в період з 13 березня 2018 року по теперішній час відповідно до довідки №115602828 від 11.07.2024;
-  ОСОБА_4 в період з 02.12.1983 р.н. по теперішній час відповідно до довідки №115602885 від 11.07.2024 року;
-  ОСОБА_1 в період з 02.12.1983 р.н. по теперішній час відповідно до довідки №115602923 від 11.07.2024 року;
-  ОСОБА_2  в період з 02.12.1983 р.н. по теперішній час відповідно до довідки №115602931 від 11.07.2024 року;
-  ОСОБА_3 в період з 02.12.1983 р.н. по теперішній час відповідно до довідки №115602942 від 11.07.2024 року;
А отже, відповідачі є користувачами послуг наданих КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».
З матеріалів справи слідує, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує обслуговування житлового будинку  АДРЕСА_1 здійснює утримання будинку і прибудинкової території, забезпечує отримання мешканцями будинку комунальних послуг.
Відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 61 від 13 лютого 2015 року «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема, буд. АДРЕСА_1  наведено у додатку до вказаного розпорядження.
Встановлено, що відповідачі належним чином не сплачують житлово-комунальні послуги та відповідно до довідки - розрахунку в період з 01 червня 2015 року по 31 травня 2024 року перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 92 734,51 грн.
Вирішуючи спір у даній справі, суд дійшов висновку, що позивачем вірно нараховані суми по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, відповідно до затверджених тарифів, з урахуванням загальної площі приміщення відповідачів.
Судом встановлепно, що за період з 01 липня 2015 року по 31 травень 2024 року відповідачі мають заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 92 734,51 грн., яка підлягає з них солідарному стягненню на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».
Окрім того, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2024 року, суд вважав правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних збитків у розмірі - 8 657,69 грн., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 4 648,13 грн.
Перевіряючи таке твердження суду, колегія суддів зазначає наступне. 
Як визначено у ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Наказом міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 27.07.2018 р. № 190, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 р. за № 934/32386 за тверджено Обов`язковий перелік робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, до яких входять:
1.Технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем: водопостачання; водовідведення; теплопостачання; гарячого водопостачання; зливової каналізації; електропоста чання; газопоста чання.
2. Технічне обслуговування ліфтів.
3. Обслуговування систем диспетчеризації.
4. Обслуговування димових та вентиляційних каналів.
5.Технічне обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем (у разі їх наявності).
6.Поточний ремонт конструктивних елементів, технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків), та іншого спільного майна багатоквартирного будинку.
7. Поточний ремонт внутрішньобудинкових систем: водопостачання; водовідведення; теплопостачання; гарячого водопостачання; зливової каналізації; електропостачання; газопоста чання.
8. Поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем (у разі їх наявності).
9. Прибирання прибудинкової території.
10.Прибирання приміщень загального користування (у тому числі допоміжних).
11. Прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами.
12. Дератизація.
13. Дезінсекція.
14. Придбання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Тобто, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Частиною 1 статті 20 вказаного Закону встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.
Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.
Згідно діючого законодавства обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. (Постанова Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц).
Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право: на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Доводи апеляційної скарги щодо непроживання    ОСОБА_12 , ОСОБА_2 ,  ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у квартирі, а також відсутність у останніх права власності на нерухомість, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Отже, з наведеного слідує, що споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.
Так, судом зроблено запит до електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» та надана відповідь, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_15 , станом на липень 2024 зареєстровані за адресою    АДРЕСА_5 (а.с. 31-34).
Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IХ від 05.11.2021 витяг з реєстру територіальної громади - документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу.
Відповідно до ч. 12 п. 1 Закону України № 1871-IХ від 05.11.2021, реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. 
Пунктом 1 ст. 4 Закону України вищенаведеного закону, визначено, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (еребування).
Отже, зважаючи на наведене, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що фактичне місце їх проживанння за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_6 , що підтверджується відповідним актами, не спростовують висновків суду першої інстанції, щодо наявності підстав для солідарного стягнення з них боргу за надані житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки з саме за цією адресою значиться зареєстрованим у встановленому законом порядку місце їх проживання.
Відповідно до частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі, користуються усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що апелянтами не надано доказів звернення до позивача із заявою про не проживання у квартирі     АДРЕСА_2 у спірний період та що вони бажають припинити отримання житлово-комунальних послуг зокрема, на час їх відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення відповідачів від оплати вартості житлово-комунальних послуг немає. 
Надані відповідачами докази проживання у  АДРЕСА_6 , не можуть бути підставою для звільнення їх від оплати за житлово-комунальні послуги у спірний період, оскільки такі документи, разом з заявою та довідкою з місця проживання вони зобов`язані були надати до надавача послуг і у спірний період.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності іншим особам, а також у зазначеній квартирі зареєстровані і інші особи не можуть слугувати підставою для відмови у позові до апелянтів про стягнення з них заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, оскільки, оскільки сам факт множинності споживачів не припиняє та не змінює зобов`язання апелянтів перед кредитором по сплаті вартості отриманих комунальних послуг.
Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 613/1212/19 наголосив, що особа, яка виконала спільний обов`язок, має право регресної вимоги до інших осіб, однак такі вимоги підлягають розгляду в межах окремого судового спору.
З огляду на наведене вище, наявність у квартирі інших зареєстрованих чи фактичних користувачів не звільняє відповідачів від відповідальності перед надавачем послуг, а питання подальшого розподілу витрат по сплаті заборгованості за отримані житлово - комунальні послуги може бути вирішене ними самостійно шляхом пред`явлення регресних вимог.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не ухвалюється судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на позивача понесених відповідачами судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна