Справа № 462/5392/25 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір Б.Б. 
Провадження № 22-ц/811/512/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 23 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №103516562, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором.
Вказували, що Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору, однак відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору та у зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором.
18 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №77-МЛ, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», заокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором №103516562 від 23 жовтня 2020 року.
Зазначали, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 40080,71 грн., з яких: 9086,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 30994,71 грн. сума заборгованості за процентами.
З врахуванням зазначених обставин, просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь суму заборгованості за Кредитним договором №103516562 від 23 жовтня 2020 року в розмірі 40 080,71 грн., з яких: 9 086,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 30 994,71 грн. сума заборгованості за процентами; а також понесені судові витрати.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 січня 2026 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – відмовлено.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал».
В апеляційній скарзі наголошує на тому, що відповідач, підписавши договір про споживчий кредит, погодився з його умовами, відсутні підстави вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування, його пролонгації, не були відомі відповідачу. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору.
Зазначає, що відповідно до пункту 2.3.1. Позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до Розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії, передбачені Розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити за продовження строку кредиту та певну часту Заборгованості по кредиту. Відповідно до п.2.3.2. Волевиявлення Позичальника продовжити строк/ повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно до п.6.14 Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п.2.5 Договору. 
Відповідно до п.6.2. Правил надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» нарахування процентів за користування кредитом за ставкою, визначеною Кредитним договором, здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по фактичну дату повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту.
Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 14 вересня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 23 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 103516562 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого клієнту надано кредит в розмірі 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
Відповідно до умов вищевказаного договору сума кредиту становить 15000,00 гривень. Кредит надається строком на 30 днів з 23 жовтня 2020 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту – 22 листопада 2020 року.
Згідно п.1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту 0,00 грн.
Проценти за користування кредитом – 4500,00 грн., які нараховуюся за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки аз цим договором – фіксована (п.1.5.2. договору).
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору).
Відповідно до пункту 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно із пунктом 3.3.2. Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6.та п.2.4 .цього договору.
Згідно із пунктом 6.1. Договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через веб-сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток.
Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд ТОВ «Мілоан» направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству (п. 6.2. договору).
За змістом п.6.3. договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; він не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; він відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 Правил; він не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч.6 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в момент укладення цього договору.
Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору).
За змісту пункту 7.1 Договору, цей договір, що складається з Правил та індивідуальної частини, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору.
Додатком № 1 до договору є графік розрахунків, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту.
Додатком №2 до договору є паспорт споживчого кредиту №103516562.
Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, підписаної генеральним директором ТОВ «Мілоан» Вініченко О.В., відповідач ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував підписавши 23 жовтня 2020 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (W44398).
Отже, договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладанні кредитного договору, що підтверджено анкетою-заявою на кредит №103516562 від 22 жовтня 2020 року.
Згідно із платіжним дорученням №24449624 від 23 жовтня 2020 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача ОСОБА_1 15000,00 грн., призначення платежу: кредитні кошти згідно договору №103516562.
Також витребуваною інформацією на виконання ухвали суду від 31 липня 2025 року, оформлену листами АТ КБ «ПриватБанк» від 30 вересня 2025 року №20.1.0.0.0/7-250924/39993-БТ підтверджується, що банком на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 . 23 жовтня 2020 року на платіжну картку № НОМЕР_1 було успішне зарахування коштів в сумі 15000,00 грн. Грошові кошти були зараховані на відповідний рахунок власника банківської картки № НОМЕР_1 . Верифікація власника банківської картки № НОМЕР_1 була проведена банком шляхом підписання Анкети-заяви від 17 жовтя 2018 року.
З наведеного вбачається, що ТОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання за вказаним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами вищевказаного договору.
13 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимог №71-МЛ/Т, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №103516562 від 23 жовтня 2020 року.
Згідно платіжної інструкції №33073 від 10 червня 2021 року ТОВ «ФК «Кредит-капітал» здійснено переказ коштів ТОВ «Мілоан» за Договором про відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року без ПДВ у розмірі 2244094,27 гривень.
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 13 травня 2021 року до договору відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало право вимоги до боржників в загальній кількості 3166.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року, сформованого 13 травня 2021 року, заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №103516562 від 23 жовтня 2020 року у розмірі 40080,71 грн., яка складається із: залишку по тілу кредиту у розмірі 9086,00 грн.; залишку по відсотках у розмірі 30994,71 грн.
Таким чином, внаслідок укладення вищезазначеного договору відступлення та додатків до такого договору, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за вищезазначеним договором.
09 липня 2025 року на адресу ОСОБА_1 надіслано досудову вимогу вих. №20808895, згідно якої останнього повідомлено, що 13 травня 2021 року між TОВ «Mілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 103516562 від 23 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Mілоан» та ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості у розмірі 40080,71 грн. Враховуючи викладене, відповідно до ст.ст.526,530 Цивільного кодексу України, кредитор вимагaє виконати зобов`язання перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за Договором №103516562 від 23 жовтня 2020 року. У разі невиконання вимог, стягнення буде звернено на грошові кошти та всі інші активи.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Кредитного договору № 103516562 від 23 жовтня 2020 року, кредит надавався на строк 30 днів - до 22 листопада 2020 року із платою за користування кредитом у вигляді процентів у розмірі 1,00% в день від фактичного залишку кредиту.
Суд врахував, що відсотки (як плата за користування кредитом) можуть нараховуватися виключно протягом строку дії спірного договору, а саме до 22 листопада 2020 року, що відповідає наведеним правовим висновкам.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що 22 листопада 2020 року відповідач повинен був повернути позивачеві кредит у сумі 9086,00 гривень (заборгованість за тілом кредиту згідно розрахунку заборгованості, наведеного позивачем) і сплатити проценти згідно з графіком платежів до вказаного договору, де сума нарахованих процентів за період з 23 жовтня 2020 – 22 листопада 2020 року за користування кредитом становить 4500,00 гривень.
Відтак, здійснивши перерахунок відсотків за кредитним договором та встановивши загальну суму заборгованості у розмірі 13 586,00 гривень, з врахуванням, що оплачена відповідачем сума заборгованості по кредитному договору (14215,00 грн.) перевищує загальну суму заборгованості по договору (13586,00 грн.), суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 103516562 від 23 жовтня 2020 року слід відмовити, оскільки у позичальника перед кредитодавцем за даним кредитним договором заборгованість відсутня.
З таким висновком колегія суддів не погоджується виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Укладений 23 жовтня 2020 року кредитний договір № 103516562 між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 містить всі істотні умови кредитування: розмір кредиту, строк кредиту, процентна ставка, порядок повернення кредиту та сплати процентів.
Кредитний договір № 103516562 від 23 жовтня 2020 року був підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора «W44398», чим підтверджено укладання між сторонами такої угоди, оскільки без використання позичальником інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом надсилання одноразового ідентифікатора на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладанні кредитного договору та підписання накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Із зазначеного позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1  здійснено усі необхідні дії, спрямовані на укладення кредитного договору № 103516562 від 23 жовтня 2020 року.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач отримав кредитні кошти, однак вчасно їх не повернув.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
13 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимог №71-МЛ/Т, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №103516562 від 23 жовтня 2020 року.
Згідно платіжної інструкції №33073 від 10 червня 2021 року ТОВ «ФК «Кредит-капітал» здійснено переказ коштів ТОВ «Мілоан» за Договором про відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року без ПДВ у розмірі 2244094,27 гривень.
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 13 травня 2021 року до договору відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало право вимоги до боржників в загальній кількості 3166.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т від 13 травня 2021 року, сформованого 13 травня 2021 року, заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №103516562 від 23.10.2020 у розмірі 40080,71 грн., яка складається із: залишку по тілу кредиту у розмірі 9086,00 грн.; залишку по відсотках у розмірі 30994,71 грн.
Колегія суддів визнає, що копія договору факторингу та реєстр прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Наявними в матеріалах справи договором факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників, які належно засвідчені печатками та підписами сторін, підтверджується перехід права вимоги до позивача.
Враховуючи наведене, позивач підтвердив факт переходу права вимоги від первісного кредитору, оскільки він виконав умови договорів факторингу, надавши відповідні докази на підтвердження зазначеної обставини.
Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Мілоан» перед новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
За ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із платіжним дорученням №24449624 від 23 жовтня 2020 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача ОСОБА_1 15000,00 грн., призначення платежу: кредитні кошти згідно договору №103516562. 
Як встановлено вище, позичальник погодив умови користування кредитними коштами в кредитному договорі №24449624 від 23 жовтня 2020 року, а саме надання кредитних коштів в сумі 15 000 грн строком на 30 днів - до 22 листопада 2020 року.
В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсотки (як плата за користування кредитом) можуть нараховуватися виключно протягом строку дії спірного договору, а саме до 22 листопада 2020 року.
Однак, колегія суддів з таким висновком не погоджується, з огляду на наступне.
Згідно із відомостями про щоденні нарахування, нарахування відсотків за 30 днів до 26 січня 2021 року включно проводилось ТОВ «Мілоан» згідно п. 1.5.2 Договору, тобто за ставкою 1 % в день, в період з 27 січня 2021 року по 27 березня 2021 року за ставкою, передбаченою п.п.1.6. Договору, тобто за стандартною (базовою) відсотковою ставкою 5% в день. 
З відомостей про щоденні нарахування та погашення», наданих первісним кредитором ТОВ «Мілоан», вбачається, що боржником здійснювалось часткове погашення кредиту, при цьому строк повернення кредиту продовжувався відповідно до умов, передбачених п. 2.3.1.
Умовами кредитного договору №24449624 від 23 жовтня 2020 рокуперебачено наступне:
п.2.2.1. Позичальник сплачує Позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2, 1.6. Договору відповідно.
п.2.2.2. Нарахування Позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору.
Пунктом 2.3. договору передбачена пролонгація кредиту.
Згідно 2.3.1. Позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження 3, 5, 7 днів та максимальні ставки комісії за продовження кредиту 3, 5, 10. За наявності між сторонами відповідної домовленості (акцептованої Позичальником пропозиції Позикодавця відповідно до розділу 6 Правил), а також на підставі п.3.2.7 Договору, пролонгація може здійснюватись на інших умовах ніж передбачено цим пунктом.
2.3.2. Волевиявлення Позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п.6.14. Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п.2.5 Договору.
Викладені вище умови договору свідчать про те, що сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Таким чином, позичальником, за власною волею та в необмежену кількість разів, може бути продовжено строк дії кредиту шляхом його пролонгації на 3, 7 чи 15 днів зі сплатою відповідного розміру одноразової комісії на початку підтвердження свого волевиявлення за узгодженими умовами договору та сплатою відповідних сум за тілом кредиту та процентами.
Тому, у випадку пролонгації строку за використання кредитних коштів кредитором нараховуються проценти в фіксованому розмірі 1 % на день протягом обраного позичальником строку: протягом 3х днів, 7ми чи 15ти днів.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, станом на 22 листопада 2020 року кредит не було повернуто, і позичальник продовжував користуватись кредитними коштами.
Із відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що первинним кредитором (від ТОВ «Мілоан») проценти за користування кредитом за період з 24 жовтня 2020 року по 22 листопада 2020 року нараховувались відповідно до п. 1.5.2 договору в розмірі 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом - 150 грн. на день.
22 листопада 2020 року позичальником здійснена сплата суми в розмірі 2 400 грн., які були зараховані наступним чином: тіло кредиту в розмірі 750 грн., та відсотки в розмірі 900 грн., а також 750 грн. комісії за пролонгацію.
Враховуючи закінчення строку кредиту (22 листопада 2020 року), позичальником в останній день строку кредиту здійснено платіж в розмірі 2 400 грн, а не в повному розмірі обумовленому договором, що за обраним ним алгоритмом свідчить про волевиявлення відповідача сплатити лише частково суму кредиту та процентів в розмірах 750 грн та 900 грн, а також 5% одноразової комісії від залишку кредиту в розмірі 750 грн з наміром здійснити пролонгацію строку кредиту на 7 днів.
Тому, сума здійсненого позичальником платежу 22 листопада 2020 року та невиконання ним протягом строку кредиту до 22 листопада 2020 року обов`язків зі своєчасного повернення всієї суми тіла кредиту та процентів, скоріше є підтвердженням волі позичальника з пролонгації строку кредиту, а не про належне виконання ним обов`язків договору та небажання пролонгації строку кредиту. 
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для врахування пролонгації договору суперечать наданим та дослідженим письмовим доказам.
Отже, враховуючи строк кредиту, який повинен був закінчитися 22 листопада 2020 року та його пролонгацію на 7 днів, позичальником 29 листопада 2020 року, рівно через 5 днів здійснено черговий платіж на суму 2 343 грн, з яких 5% від суми залишку складало 712 грн, проценти в розмірі 919 грн і тіло кредиту 712 грн. Таким чином відповідачем, вдруге продовжено строк дії договору.
Також, з відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що відповідач в подальшому неодноразово продовжував строк кредитування шляхом внесення коштів на погашення кредиту та сплати комісії за пролонгацію, зокрема:
06 грудня 2020 року – сплачено тіло кредиту в розмірі 676 грн., та відсотки в розмірі 925 грн., а також 676 грн. комісії за пролонгацію.
12 грудня 2020 року – сплачено тіло кредиту в розмірі 643 грн., та відсотки в розмірі 894 грн., а також 643 грн. комісії за пролонгацію.
19 грудня 2020 року – сплачено тіло кредиту в розмірі 610 грн., та відсотки в розмірі 886 грн., а також 610 грн. комісії за пролонгацію.
27 грудня 2020 року – сплачено тіло кредиту в розмірі 580 грн., та відсотки в розмірі 895 грн., а також 580 грн. комісії за пролонгацію.
03 січня 2021 року – сплачено тіло кредиту в розмірі 551 грн., та відсотки в розмірі 870 грн., а також 551 грн. комісії за пролонгацію.
09 січня 2021 року – сплачено тіло кредиту в розмірі 314 грн., та відсотки в розмірі 411 грн., а також 314 грн. комісії за пролонгацію.
13 січня 2021 року – сплачено тіло кредиту в розмірі 508 грн., та відсотки в розмірі 821 грн., а також 508 грн. комісії за пролонгацію.
20 січня 2021 року – сплачено тіло кредиту в розмірі 289 грн., та відсотки в розмірі 396 грн., а також 289 грн. комісії за пролонгацію.
23 січня 2021 року – сплачено тіло кредиту в розмірі 281 грн., та відсотки в розмірі 384 грн., а також 281 грн. комісії за пролонгацію.
Таким чином, відповідач, здійснюючи часткову оплату тіла кредиту в розмірі та комісії за пролонгацію кожен раз продовжував строк кредитування, як це передбачено п. 2.3.1. Договором.
При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу, на те що детальний розрахунок кредитної заборгованості наданий позивачем проведений зі ставок та періодів нарахувань у відповідності до умов договору, внаслідок чого підстави для додаткового зарахування в рахунок їх сплати коштів сплачених відповідачем у вигляді комісії - відсутні, як відсутні і підстави для обмеження періоду їх нарахування первісним терміном надання кредитних коштів, визначеним 30 днями, у зв`язку із застосованою пролонгацією дії кредитного договору.
В подальшому, починаючи з 27 січня 2021 року відповідач продовжив користуватися наданими за кредитним договором коштами, не здійснив дій щодо їх погашення, не вчинив дій з приводу нової пролонгації договору, внаслідок чого кредитором нараховані прострочені проценти строком на 60 днів, за період з 27 січня 2021 року до 27 березня 2021 року на загальну суму в розмірі 27 258 грн. та виходячи із стандартної ставки в розмірі 5% відповідно до узгоджених сторонами умов договору, викладених в пунктах 1.6.
Водночас, відповідно до п.2.2.3. договору, сторони погодили, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 Договору.
Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною.
Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору.
Якщо після настання дати встановленої п. 1.4 Договору Позичальник продовжує користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою можуть бути нараховані протягом 60 днів, після чого їх нарахування процентів може бути зупинене або припинене Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.
Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору.
Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.
У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що приписи статті 1048 Цивільного кодексу України щодо сплати процентів за користування позикою застосовуються у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу такого строку поведінка боржника не є правомірним користуванням коштами, а тому подальше невиконання грошового зобов`язання врегульовується нормами статті 625 Цивільного кодексу України.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 910/18943/20 зроблено висновок про те, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно. За період до прострочення підлягають стягненню проценти від суми кредиту як плата за користування кредитом, а за період після прострочення проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Наведене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, яка у справі №910/4518/16 від 05 квітня 2023 року дійшла висновку, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Відтак, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
З аналізу умов договору вбачається, що відсотки, передбачені п. 1.6 Договору кредиту, з врахуванням положень п. 2.2.3. Договору кредиту, є встановлені як міра відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування, що передбачено ст. 625 ЦК України.
Проте, звертаючись до суду, підставою позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» визначив саме несплату процентів за користування кредитом (відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України), вимог про застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України стягнення процентів як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, позивач не заявляв.
За таких обставин посилання позивача на пункт 1.6. та пп.2.2.3. договору не може бути підставою для стягнення з відповідача процентів, нарахованих після спливу строку кредитування та строку, на який відбулась пролонгація, як звичайної плати за користування кредитом.
Згідно із наданим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» розрахунком заборгованості за кредитним договором № 103516562 від 23 жовтня 2020 року, відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав. В зв`язку із чим у позичальника утворилась загальна сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 40080,71 грн., яка складається із: залишку по тілу кредиту у розмірі 9 086,00 грн.; залишку по відсотках у розмірі 30 994,71 гривень.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №103516562 від 23 жовтня 2020 року по тілу кредиту у розмірі 9 086,00 грн. є обґрунтованими.
Однак, враховуючи визначений кредитним договором строк кредитування (до 22 листопада 2020 року), пролонгацію строку кредитування відповідачем, шляхом сплати частини заборгованості та комісії за пролонгацію, а також визначений пунктом 2.3.1. договору порядок пролонгації строку кредитування з урахуванням користування відповідачем кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору) колегія суддів дійшла висновку, що строк кредитування закінчився 26 січня 2021 року.
Відтак, розмір відсотків, за користування кредитом у межах строку дії договору та з врахуванням пролонгації строку кредитування (з 24 жовтня 2020 року по 26 січня 2021 року) складає 3 736,71 грн., тому саме ця сума і підлягає стягнення на користь позивача.
Щодо стягнення процентів за період з 27 січня 2021 року до 27 березня 2021 року (включно) в розмірі 27 258 грн. за ставкою 5%, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають стягненню.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. 
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 січня 2026 року необхідно скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором №103516562 від 23 жовтня 2020 року в розмірі 12 822,71 грн., з яких: 9 086 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 3 736,71 грн. сума заборгованості за процентами та судові витрати.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи розмір задоволених позовних вимог (32 %), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 162,75 грн., а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 775,16 грн. (2422,40 грн сплачений судовий збір за подання позовної заяви х 32%) та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 162,75 грн. (3633,60 грн. сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги х 32%).
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» заборгованість за Кредитним договором №103516562 від 23 жовтня 2020 року в розмірі 12 822,71 грн., з яких: 9 086 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 3 736,71 грн. сума заборгованості за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» судові витрати в розмірі 1 162,75 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 14 вересня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.