Справа № 366/1792/26
Провадження №3/366/934/26

ПОСТАНОВА
Іменем УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року       с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Корчков А.А., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_2 ) 
 НОМЕР_1 прикордонного загону імені « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ЧЦП № 384468
від 30.05.2026, складеного начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д.н.п. Оране) капітаном ОСОБА_2 : 30.05.2026 близько 20:30 год. в районі н.п. Дитятки (контрольований прикордонний район) до ДК 30 км., прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільно з національною поліцією було виявлено гр. України, який рухався в пішому порядку в бік кордону з рб. Маючи на меті намір незаконного перетину ДК України з метою виїзду до країн ЄС поза встановленими пунктами пропуску без проходження прикордонного контролю. Тобто вчинив спробу перетину ДК України, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до протоколу авторозподілу судової справи між суддями від 07.07.2026, головуючим суддею визначено суддю Корчкова А.А. 
ОСОБА_1 у судовому засіданні 10.08.2026 надав пояснення, що прямував до державного кордону України з республікою білорусь, щоб у подальшому, через білорусь, потрапити до церкви у Німеччині. Рухався незаконно, оскільки матір забрало його паспорт, тому офіційно він не міг виїхати.
ОСОБА_3 , яка також прибула разом із ОСОБА_1 у судове засідання та надала пояснення як свідок, повідомила, що вона є матір`ю ОСОБА_1 та що її син є особою з інвалідністю ІІ групи та має шизоафективний розлад на фоні якого постійно має маніакальні думки, що йому кудись потрібно їхати. Зазначила, що вони з чоловіком вже неодноразово забирали його з різних куточків України, тому вона і забрала у нього паспорт громадянина України, проте син все одно тікає з дому та якимось чином намагається кудись поїхати. Так сталося і того разу, він якось доїхав до н.п. Дитятки, де був зупинений працівниками прикордонної служби та національної поліції та яким повідомив, що хотів потрапити до церкви в Німеччині через білорусь. Просила суд врахувати її пояснення та взяти до уваги, що її син ОСОБА_1 не усвідомлює своїх дій, у зв`язку із його захворюванням, а також просила суд відкласти розгляд справи, щоб надати медичні документи, які б підтвердили, що її син, станом на момент вчинення правопорушення, не міг усвідомлювати наслідки своїх дій та не розумів, що вчиняє правопорушення.
З метою об`єктивного розгляду справи, судом прийнято рішення у судовому засіданні оголосити перерву до 25.08.2026.
У судове засідання, призначене на 25.08.2026, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, доказів, які б підтверджували, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій на момент вчинення правопорушення, яке ставиться йому у провину, до суду не надано.
За вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлений належний чином, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 268 КУпАП, відповідно до яких присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП під час розгляду справи не є обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності за наявними у справі матеріалами.
У судовому засіданні досліджені наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення ЧЦП № 384498 від 30.05.2026, у якому викладено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення. Протокол підписано уповноваженою особою та ОСОБА_1 ;
- рапорт заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з м.д. АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з м.д. АДРЕСА_2 ), лейтенанта ОСОБА_4 про обставини виявлення та зупинення 30.05.2026 прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільно з національною поліцією, в районі н.п. Дитятки в обхід КПП «Дитятки» до ДК 30 км громадянина України ОСОБА_1 , який рухався у пішому порядку у напрямку до кордону з рб. Після проведення перевірочних заходів встановлено, що ОСОБА_1 мав намір незаконно перетнути державний кордон України в республіку білорусь поза встановленими пунктами пропуску з метою виїзду до країн ЄС;
- схема виявлення правопорушника на ділянці 1 прикордонної застави, на якій відображено місце, де було виявлено та затримано порушника та напрямок його руху з прив`язкою до лінії державного кордону України з рб (30 км від ДКУ); 
- письмові пояснення ОСОБА_1 від 30.05.2026, про обставини, за яких він 30.05.2026 хотів перетнути державний кордон з республікою білорусь, проте був виявлений прикордонниками;
- фотозображення закордонного паспорта громадянина України із застосунку «Дія» на ім`я ОСОБА_1 , за яким встановлено особу, що притягається до адміністративної відповідальності.
- заява ОСОБА_1 від 30.05.2026 про розгляд справи без його участі.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст.252 КУпАП, беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 , надані у судовому засіданні 10.08.2026, керуючись положеннями статей 7, 240, 280 КУпАП, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.02.2020 у справі №204/8036/16-а, адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Верховний суд наголошує, що судді при розгляді справ про адміністративне правопорушення не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. А притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи […]. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).
Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».
Згідно з частинами 1-3, 8 статті 9 Закону України «Про державний кордон України» від 4 листопада 1991 року № 1777-XII (далі – Закон № 1777-XII), перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України – це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.
Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.
Згідно зі ст. 12 Закону № 1777-XII, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
Частиною 1 статті 22 вказаного Закону передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону № 1777-XII, у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.
Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України «Про розвідувальні органи України» та «Про оперативно-розшукову діяльність».
Статтею 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено права Державної прикордонної служби України. За якою органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право в тому числі, вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України (п.12).
Згідно з п.п.2 п. 2 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1147 (далі – Положення №1147), контрольований прикордонний район - це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів;
Пунктами 5, 6, 8, 11 Положення №1147 передбачено, що контроль за додержанням прикордонного режиму у контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції.
Особи, винні у порушенні прикордонного режиму, несуть адміністративну або іншу відповідальність згідно із законодавством.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
З метою виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та незаконною міграцією у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району, уповноважені особи Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також члени громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону мають право відповідно до Законів України "Про Державну прикордонну службу України" та "Про дорожній рух" у разі потреби зупиняти та оглядати транспортні засоби.
Відповідно до переліку міст і районів на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони (Додаток до постанови КМУ від 03 серпня 1998 року № 1199 в редакції постанови КМУ від 04 серпня 2021 р. № 890) Вишгородський район Київської області включений до переліку районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони.
За результатами розгляду матеріалів справи судом встановлено, що 30.05.2026 близько 20:30 год. в районі н.п. Дитятки (контрольований прикордонний район) до ДК 30 км, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», спільно з національною поліцією, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який рухався в пішому порядку в бік кордону з республікою білорусь, маючи намір незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску без проходження прикордонного контролю, з метою виїзду до Німеччини. 
У матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких він мав намір перетнути державний кордон України з республікою білорусь. Аналогічні пояснення ОСОБА_1 також надав і у судовому засіданні 10.08.2026, зазначивши, що мав намір незаконно перетнути державний кордон України з республікою білорусь, щоб потім, через білорусь, потрапити до Німеччини.
Для надання інших пояснень, які б спростували факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, ОСОБА_1 , 25.08.2026 до суду не з`явився, доказів, які б підтверджували, що він станом на 30.05.2026 не усвідомлював значення своїх дій внаслідок захворювання психічного та неврологічного характеру, до суду не надано.
Отже, винуватість ОСОБА_1 у спробі перетину державного кордону України з республікою білорусь будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України доведена повністю.
Таким чином, розглянувши справу про адміністративне правопорушення з наявними в ній доказами, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений правильно, відомості, які у ньому відображені, відповідають фактичним обставинам справи, правопорушення кваліфіковано вірно, а наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими і достатніми у своїй сукупності та доводять, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме: спроба перетину державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України. 
Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Із матеріалів справи не встановлено обставин, які б виключали адміністративну відповідальність ОСОБА_1 .
З огляду на зазначене, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП підтверджено матеріалами справи.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Суддя, у відповідності до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суддею не встановлено.
Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, беручи до уваги характер правопорушення, вид і міру адміністративного стягнення, яке застосовується до правопорушника за його вчинення, суд вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в межах санкції інкримінованої статті.
Саме такий вид адміністративного стягнення на переконання судді буде достатнім та необхідним для виконання завдань КУпАП, зокрема він забезпечить запобігання вчинення правопорушником нових правопорушень, його виховання у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ч. 9 ст. 283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Разом з тим, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи у тому числі з інвалідністю I та II груп.
Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серія НОМЕР_3 , яку ОСОБА_1 надав до суду 10.08.2026, він є особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання), а тому, з огляду на вказані вище приписи Закону, ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 7-9, 23, 24, 27, 33, 40-1, 204-1, 245, 250-252, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 19.01.2026, орган, що видав 8018, РНОКПП НОМЕР_2 ) визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 (три тисячі чотириста) гривень.
реквізити для оплати: отримувач коштів: ГУК у Київ.обл/Іванківська сел/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37955989, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача: UA228999980313000106000010812, код класифікації доходів бюджету: 21081100.
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4  (паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 19.01.2026, орган, що видав 8018, РНОКПП НОМЕР_2 ) від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
У відповідності до ч. 1 ст. 307, ч.ч. 1, 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії цієї постанови, а в разі її оскарження – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, ця постанова буде направлена для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, його роботи або за місцезнаходженням його майна, де з правопорушника буде стягнуто подвійний розмір штрафу та витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови. 
Строк пред`явлення до виконання три місяці. 
Текст постанови складено 14.09.2026.

Суддя      Анатолій КОРЧКОВ