ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 р. 	Справа № 440/4224/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 23.06.25 по справі № 440/4224/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.11.2021 по 06.12.2024 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та стягнути на користь ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення 4088,19 грн в місяць у загальній сумі 148097,93 грн за період з 29.11.2021 по 06.12.2024 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 29.11.2021 по 06.12.2024 відповідачем протиправно не нарахована та не виплачена ОСОБА_1 індексація – різниця грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078).
Крім того, стверджував про наявність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення у відповідності до приписів «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі № 440/4224/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2024 по 06.12.2024.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 у щомісячному розмірі 5809,21 грн та з 01.01.2024 по 06.12.2024 у щомісячному розмірі 6020,16 грн відповідно до абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078,8 з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 по справі № 440/4224/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що індексація не є складовою грошового забезпечення, а за своєю природою є державною соціальною гарантією, виплата якої може бути обмежена, особливо в умовах воєнного стану.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 02.01.2016 проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджено копією витягу з послужного списку.
З 29.11.2021 позивач зарахований до особового складу та на всі види грошового забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.12.2024 №376 капітана ОСОБА_1 , помічника керівника польотами групи управління польотами, звільненого з військової служби у відставку за станом здоров`я, з 06.12.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Не погодившись з бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 06.12.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2024 по 06.12.2024, суд першої інстанції, керуючись правовою позицією Верховного Суду, викладеною , зокрема, у постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, виходив з наявності у спірних правовідносинах порушеного права позивача на отримання у зазначений період відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 суми індексації, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Обираючи належний спосіб захисту, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати й виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 у щомісячному розмірі 5809,21 грн та з 01.01.2024 по 06.12.2024 у щомісячному розмірі 6020,16 грн відповідно до абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку № 1078 з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині, що охоплює 2022 та 2023 роки, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача права на отримання індексації-різниці грошового забезпечення з 01.01.2022, оскільки сума підвищення його доходу у січні 2022 року (22518,00 грн) значно перевищує суму можливої індексації за січень 2022 року (8256,77 грн), а на 2023 рік дію Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 3 липня 1991 року (далі - Закон № 1282-ХІІ) було зупинено Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” від 3 листопада 2022 року № 2710-IX (далі – Закон № 2710-ІХ), положення якого неконституційними не визнавались.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає таке.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок не нарахування та не виплати позивачу індексації-різниці грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2024 по 06.12.2024, обрахованої як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом № 1282-ХІІ.
У статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації Закону № 1282-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, який, відповідно до пункту 1 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
За визначенням, наведеним у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №120/6277/22, Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, “поточної” та “індексації-різниці”. Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078), що було вище зазначено судом апеляційної інстанції.
Водночас щодо “фіксованої” суми індексації, то Верховний Суд зазначає, що Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містять.
Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Проте, постановою Уряду від 09.12.2015 № 1013 цей Додаток викладено у новій редакції і з 01.12.2015 у цьому Додатку, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
З 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувались з 01.12.2015, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувались з 15.03.2018 передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення грошових доходів нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Згідно з абзацом 6 пункту 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Отже, якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів, грошового доходу) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (окладів, посадових окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Беручи до уваги, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
З системного тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 слідує, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача суду належить вирішити питання, чи має ОСОБА_1 право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якому розмірі.
Указані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 11.05.2023 у справі № 260/6386/21 із подібними правовідносинами, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України підлягає врахуванню під час апеляційного перегляду справи.
Так, з позовних вимог слідує, що позивач наполягав на тому, що має право на отримання індексації-різниці за період з 29.11.2021 по 06.12.2024, водночас, відповідачем таку виплату проведено не було.
У цьому контексті колегія суддів зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Для вирішення питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2024 по 06.12.2024, розрахованої із застосуванням абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, враховуючи висновки суду касаційної інстанції у вищевказаних постановах, необхідно встановити наступні обставини: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається, як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Колегія суддів враховує, що позивач станом на березень 2018 року проходив військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, який здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Наявною у матеріалах справи копією довідки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 15.05.2024 вих.№176/176/754/1082/1/ПС (а.с. 28-29) підтверджено, що грошове забезпечення за лютий 2018 року позивачу розраховане з посадового окладу у розмірі 530,00 грн, тоді як за березень 2018 року грошове забезпечення розраховане з посадового окладу у розмірі 2550,00 грн.
Розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за лютий 2018 року (з урахуванням постійних його складових; фактично виплачено у березні 2018 року) становив 7542,24 грн, а за березень 2018 року (фактично виплачено у квітні 2018 року) - 7917,20 грн /а.с. 28/.
Таким чином, розмір підвищення грошового доходу позивача у березні 2018 року становив 374,96 грн (7917,20 грн - 7542,24 грн).
У березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762,00 грн, величина приросту індексу споживчих цін 253,30%.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,00 грн. * 253,30% / 100 = 4463,15 грн).
У силу вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн – 374,96 грн = 4088,19 грн.
На цій підставі представник позивача стверджував, що Військова частина НОМЕР_1 мала нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 суму індексації-різниці у щомісячному розмірі 4088,19 грн за період з 29.11.2011 по 06.12.2024.
З цього приводу слід зазначити, що позивач у період з 02.01.2016 по 06.12.2024 безперервно проходив військову службу у Збройних Силах України.
Переміщення позивача з однієї військової частини до іншої не є підставою для припинення нарахування та виплати індексації-різниці грошового забезпечення.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 у справі №420/2653/24.
Водночас, умовою нарахування та виплати індексації різниці відповідно до абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку № 1078 визначено незмінність тарифних ставок (окладів).
Колегія суддів враховує, що 21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103, якою вніс зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції, а саме: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14" (пункт 6 постанови №103). Постанова № 103 набула чинності 24.02.2018.
Постанова № 704 набрала чинності 01.03.2018 та з цієї дати військовослужбовцям посадовий оклад розраховувався з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, у розмірі 1762,00 грн.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови №704.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 дійшов висновку, що з 29.01.2020 (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, що до того ж залишена без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022) відновили дію положення пункту 4 постанови №704 у редакції до 24.02.2018, тобто у редакції, яка була чинна до набрання законної сили постановою №103.
У постанові від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21 Верховний Суд, посилаючись на раніше сформовані висновки Верховного Суду у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 у подібних правовідносинах, наголосив, що з 1 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який мас вищу юридичну силу - Закону №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 28.02.2023 у справі №380/18850/21, від 23.05.2023 у справі №380/22021/21, від 27.07.2023 у справі №420/14418/22, від 25.04.2024 у справі №240/16735/21та ін.
Отже, з дня набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення, на підставі первинної редакції Постанови №704, розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
А відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, з 29.01.2020 має місце зміна посадового окладу військовослужбовців внаслідок зміни розрахункової величини для його обчислення - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного станом на 1 січня відповідного календарного року.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні.
У статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2022 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня становив 2481 гривня.
За змістом статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 у справі №440/7632/24 позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2021 року включно з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року - у розмірі 2102 грн та за період з 01 січня 2021 року по 29 жовтня 2021 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року - у розмірі 2270 грн та здійснити виплату такого грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат.
Рішення суду у справі № 440/7632/24 набрало законної сили 03.12.2024.
Крім того, у провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа № 440/4222/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням суду від 06.06.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 листопада 2021 року по 19 травня 2023 року включно з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29 листопада 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року в розмірі 2270 грн., за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року в розмірі 2481 грн., та за період з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року включно з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року в розмірі 2684 грн. та здійснити виплату такого грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат.
З урахуванням наведеного, у ході розгляду справи встановлено факт підвищення розміру посадового окладу позивача з 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023.
Наведене зумовлює необхідність визначення права позивача на подальше отримання індексації-різниці грошового забезпечення внаслідок підвищення посадового окладу.
Виходячи з приписів абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку №1078, у місяці підвищення посадового окладу належить наново розрахувати суму можливої індексації грошового забезпечення, а також визначити, чи має працівник право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення.
Спірним у цій справі є період з 29.11.2021 по 06.12.2024, а тому, в межах спірних правовідносин слід розрахувати суму індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на січень 2021 року, січень 2022 року, січень 2023 року та січень 2024 року.
Так, сума можливої індексації у січні 2021 року становить: 2270,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021) х 302,5 % (величина приросту індексу споживчих цін у січні 2021 року - джерело: https://ukrstat.gov.ua/imf/arhiv/isc_u.htm) : 100% = 6866,75 грн.
Станом на січень 2021 року позивач проходив військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.
Грошове забезпечення позивача за січень 2021 року можливо розрахувати з даних, наведених у довідці Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 15.05.2024 (а.с. 28-29).
Так, станом на січень 2021 року посадовий оклад позивача розраховано за 2 тарифним розрядом, тарифний коефіцієнт 1,45 (1762,00 грн х 1,45 = 2550,00 грн).
Оклад за військовим званням розрахований за тарифним коефіцієнтом 0,3 (0,3 х 1762,00 грн = 530,00 грн).
До складу грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на січень 2021 року входили:
- посадовий оклад - 3290,00 грн (2270,00 грн х 1,45);
- оклад за військовим званням - 680,00 грн (0,3 х 2270,00 грн);
- надбавка за вислугу років (25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням) - 990,00 грн ((3290,00 грн + 680,00 грн) = 3970,00 грн х 25%));
- надбавка за особливості проходження служби (65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) - 3220,00 грн ((3290,00 грн + 680,00 грн + 990,00 грн) = 4960,00 грн х 65%));
- індексація грошового забезпечення - 331,42 грн;
- премія (150% посадового окладу) - 4945,00 грн.
Таким чином грошове забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням постійних складових та збільшення з 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб становитиме 13456,42 грн.
Грошове забезпечення позивача за грудень 2020 року з урахуванням постійних складових та збільшення з 01.01.2020 прожиткового мінімуму для працездатних осіб становитиме 12398,88 грн:
- посадовий оклад - 3050,00 грн (2102,00 грн х 1,45);
- оклад за військовим званням - 630,00 грн (0,3 х 2102,00 грн);
- надбавка за вислугу років (25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням) - 920,00 грн ((3050,00 грн + 630,00 грн) = 3680,00 грн х 25%));
- надбавка за особливості проходження служби (65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) - 2990,00 грн ((3050,00 грн + 630,00 грн + 920,00 грн) = 4600,00 грн х 65%));
- індексація грошового забезпечення - 233,88 грн;
- премія (150% посадового окладу) - 4575,00 грн.
Тож підвищення грошового забезпечення позивача у січні 2021 року у порівнянні з груднем 2020 року складе 1057,54 грн (13456,42 грн - 12398,88 грн).
Як наслідок, розмір індексації-різниці грошового забезпечення позивача з 01.01.2021 становитиме 5809,21 грн (6866,75 грн - 1057,54 грн).
Сума можливої індексації у січні 2022 року становить: 2481,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022) х 332,8 % (величина приросту індексу споживчих цін у січні 2022 року - джерело: https://ukrstat.gov.ua/imf/arhiv/isc_u.htm) : 100% = 8256,77 грн.
Станом на січень 2022 року посадовий оклад позивача розраховано за 18 тарифним розрядом, тарифний коефіцієнт 2,4 (1762,00 грн х 2,4 = 4230,00 грн) /а.с. 64/.
Оклад за військовим званням розрахований за тарифним коефіцієнтом 0,64 (0,64 х 1762,00 грн = 1130,00 грн).
До складу грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на січень 2022 року входили:
- посадовий оклад - 5950,00 грн (2481,00 грн х 2,4);
- оклад за військовим званням - 1590,00 грн (0,64 х 2481,00 грн);
- надбавка за вислугу років (30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням) - 2262,00 грн ((5950,00 грн + 1590,00 грн) = 7540,00 грн х 30%));
- надбавка за особливості проходження служби (100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) - 9802,00 грн ((5950,00 грн + 1590,00 грн + 2262,00 грн) = 9802,00 грн х 100%));
- надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10% посадового окладу) - 595,00 грн;
- індексація грошового забезпечення - 563,19 грн;
- премія (350% посадового окладу) - 20825,00 грн.
Таким чином грошове забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням постійних складових та збільшення з 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб становитиме 41587,19 грн.
Грошове забезпечення позивача за грудень 2021 року з урахуванням постійних складових та збільшення з 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб становитиме 19069,19 грн:
- посадовий оклад - 5450,00 грн (2270,00 грн х 2,4);
- оклад за військовим званням - 1450,00 грн (0,64 х 2270,00 грн);
- надбавка за вислугу років (30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням) - 2070,00 грн ((5450,00 грн + 1450,00 грн) = 6900,00 грн х 30%));
- надбавка за особливості проходження служби (65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) - 5830,50 грн ((5450,00 грн + 1450,00 грн + 2070,00 грн) = 8970,00 грн х 65%));
- надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10% посадового окладу) - 545,00 грн;
- індексація грошового забезпечення - 563,19 грн;
- премія (57% посадового окладу) - 3106,50 грн.
Тож підвищення грошового забезпечення позивача у січні 2022 року у порівнянні з груднем 2021 року складе 22518,00 грн (41587,19 грн - 19069,19 грн).
Як наслідок, у позивача відсутнє право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення з 01.01.2022, оскільки сума підвищення його доходу у січні 2022 року (22518,00 грн) значно перевищує суму можливої індексації за січень 2022 року (8256,77 грн).
Сума можливої індексації у січні 2023 року становить: 2684,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023) х 419,2 % (величина приросту індексу споживчих цін у січні 2023 року - джерело: https://ukrstat.gov.ua/imf/arhiv/isc_u.htm) : 100% = 11251,33 грн.
Станом на січень 2023 року посадовий оклад позивача розраховано за 18 тарифним розрядом, тарифний коефіцієнт 2,4 (1762,00 грн х 2,4 = 4230,00 грн) (а.с. 64).
Оклад за військовим званням розрахований за тарифним коефіцієнтом 0,68 (0,68 х 1762,00 грн = 12000,00 грн).
До складу грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на січень 2023 року входили:
- посадовий оклад - 6440,00 грн (2684,00 грн х 2,4);
- оклад за військовим званням - 1830,00 грн (0,64 х 2684,00 грн);
- надбавка за вислугу років (30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням) - 2481,00 грн ((6440,00 грн + 1830,00 грн) = 8270,00 грн х 30%));
- надбавка за особливості проходження служби (100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) - 10571,00 грн ((6440,00 грн + 1830,00 грн + 2481,00 грн) = 10571,00 грн х 100%));
- надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10% посадового окладу) - 644,00 грн;
- премія (400% посадового окладу) - 25760,00 грн.
Таким чином грошове забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням постійних складових та збільшення з 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб становитиме 47726,00 грн.
Грошове забезпечення позивача за грудень 2022 року з урахуванням постійних складових та збільшення з 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб становитиме 42494,83 грн:
- посадовий оклад - 5950,00 грн (2481,00 грн х 2,4);
- оклад за військовим званням - 1590,00 грн (0,64 х 2481,00 грн);
- надбавка за вислугу років (30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням) - 2262,00 грн ((5950,00 грн + 1590,00 грн) = 7540,00 грн х 30%));
- надбавка за особливості проходження служби (100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) - 9802,00 грн ((5950,00 грн + 1590,00 грн + 2262,00 грн) = 9802,00 грн х 100%));
- надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (10% посадового окладу) - 595,00 грн;
- індексація грошового забезпечення - 1470,83 грн;
- премія (350% посадового окладу) - 20825,00 грн.
Тож підвищення грошового забезпечення позивача у січні 2023 року у порівнянні з груднем 2022 року складе 5231,17 грн (47726,00 грн - 42494,83 грн).
Відповідно сума індексації-різниці з 01.01.2023 становитиме 6020,16 грн (11251,33 грн - 5231,17 грн).
З 01.01.2024 дію Закону №1282-XII відновлено відповідно до Закону України від 09.11.2023 №3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік", статтею 39 якого установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.
Поряд з цим, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" визначено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні.
Таким чином, з 01.01.2024 відновлено дію Закону №1282-XII, однак у січні 2024 року не відбулась зміна розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що є передумовою для підвищення посадового окладу позивача.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для обчислення суми індексації-різниці грошового забезпечення позивача станом на січень 2024 року.
Разом з цим, оскільки останнє підвищення посадового окладу позивача відбулось у січні 2023 року суд, з урахуванням вищенаведених приписів абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку № 1078, дійшов висновку, що позивач має право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 06.12.2024 у щомісячному розмірі, визначеному станом на січень 2023 року, тобто у розмірі 6020,16 грн.
За вищевикладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку з нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 у щомісячному розмірі 5809,21 грн та з 01.01.2024 по 06.12.2024 у щомісячному розмірі 6020,16 грн.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Однак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.
Враховуючи, що під час апеляційного перегляду справи підтвердилось безпідставне незастосування відповідачем норм абзаців 4-6 пункту 5 Порядку № 1078 при вирішенні питання щодо виплати позивачу індексації-різниці грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2024 по 06.12.2024 включно, колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2024 по 06.12.2024, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2024 по 06.12.2024 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.
Пунктом 3 Порядку № 44 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Згідно з пунктами 4-5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб" втратив чинність на підставі Податкового кодексу України № 2755-VI (2755-17) від 02.12.2010, який з вказаної дати регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Положеннями пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
З аналізу наведених норм вбачається, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, з урахуванням наведеного, нарахування та виплата позивачу сум індексації грошового забезпечення має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення про призначення пенсії.
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на те, що позивач має право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2024 по 06.12.2024 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, існує лише один вид правомірної поведінки ВЧ НОМЕР_1 - нарахувати та виплатити позивачу таку індексацію.
Отже, у відповідача відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту у спірних відносинах є зобов`язання Військової частину НОМЕР_1 нарахувати й виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 29.11.2021 по 31.12.2021 у щомісячному розмірі 5809,21 грн та з 01.01.2024 по 06.12.2024 у щомісячному розмірі 6020,16 грн відповідно до абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078,8 з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 по справі № 440/4224/25 в частині задоволення позовних вимог - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   О.А. Спаскін