ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 128/2352/25
адміністративне провадження № К/990/1408/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Мацедонської В. Е.,
суддів: Білак М. В., Радишевської О. Р., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року (суддя Швець Л. В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року (головуючий суддя Шидловський В. Б., судді: Капустинський М. М., Сапальова Т. В.) у справі № 128/2352/25, за позовом ОСОБА_1 до старшого дільничного офіцера поліції Відділу поліції Печерського управління Національної поліції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до старшого дільничного офіцера поліції Відділу поліції Печерського управління Національної поліції, у якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо незаконного затримання позивача та складання на нього протоколу про адміністративне затримання, а також визнати вказаний протокол таким, що складений безпідставно та незаконно.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та їх обґрунтування
2. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 03 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого дільничного офіцера поліції Відділу поліції Печерського управління Національної поліції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії передав за підсудністю на розгляд до Крижопільського районного суду Вінницької області, що розташований за адресою: вул. Героїв України, 23, смт. Крижопіль, Вінницької області.
Суд роз`яснив позивачу, що передача справи, з підстав, зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
3. Крижопільський районний суд Вінницької області ухвалою від 31 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року, відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до старшого дільничного офіцера поліції Відділу поліції Печерського управління Національної поліції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
4. Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції указав, що розгляд та вирішення позовів про скасування протоколів про адміністративні правопорушення не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки правильність їх складання зобов`язаний перевіряти орган, компетенції якого стосується розгляд справи про адміністративне правопорушення, в якій такий протокол про адміністративне правопорушення є доказом.
5. Крижопільський районний суд Вінницької області також зазначив, що сам протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а крім того він уже був предметом судового розгляду, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
6. За висновком суду першої інстанції, розгляд питання правомірності складеного протоколу про адміністративне затримання в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення відповідного органу, винесеного за результатами розгляду справи, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів. Протокол про адміністративне затримання є фіксацією часу, підстав такого затримання, та інших процесуальних дій, пов`язаних із затриманням, не породжує правових наслідків, оскільки не встановлює прав і обов`язків для учасників спірних правовідносин, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
7. Отже, Крижопільський районний суд Вінницької області дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
8. Залишаючи без змін ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року, Сьомий апеляційний адміністративний суд указав, що судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права та прийнято обґрунтовану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
9. Не погоджуючись із ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права.
10. Скаржник зауважив, що предметом позову в цій справі є дії суб`єктів владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які є відмінними від дій, що входять до переліку, які враховуються адміністративним органом під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Таким чином, на думку скаржника, висновки судів про непідсудність цієї справи адміністративному суду не ґрунтуються на вимогах закону.
11. Крім того, скаржник уважає, що факт наявності/відсутності рішення (постанови) про притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на право позивача щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
12. На підставі викладеного скаржник просить скасувати ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року, а справу передати до суду першої інстанції.
Позиція інших учасників справи
13. На момент розгляду справи відзив від відповідача на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду не надходив.
14. Відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.
Рух касаційної скарги
15. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 09 березня 2026 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору задовольнив.
Верховний Суд ухвалив:
- звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору;
- відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 128/2352/25;
- витребувати із Крижопільського районного суду Вінницької області справу № 128/2352/25.
16. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2026 року справу № 128/2352/25 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
17. Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та аналізуючи доводи касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає таке.
18. Завданням адміністративного судочинства, у силу частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
19. Адміністративною справою, у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
20. За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
21. За приписами пункту 7 частини першої статті 4 КАС України під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
22. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
23. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
24. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).
25. Як закріплено у частині першій статті 1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
26. Згідно з частиною першою статті 260 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
27. Про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це (частина перша статті 261 КУпАП).
28. За частиною першою статті 262 КУпАП адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може провадитися лише органами (посадовими особами), уповноваженими на те законами України. Адміністративне затримання провадиться, зокрема, органами внутрішніх справ (Національною поліцією), у тому числі, при вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського.
29. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій (оперативно-службової діяльності), крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
30. Одночасно, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
31. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
32. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
33. Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом (Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011).
34. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 815/3591/17.
35. Таким чином, спори про визнання протиправними дій посадових осіб патрульної поліції щодо адміністративного затримання особи та застосування спеціальних засобів впливу поза межами кримінального провадження підлягають розгляду відповідно до правил КАС України судами адміністративної юрисдикції як такі, що є публічно-правовими за своєю правовою природою.
36. Така позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2024 року у справі № 380/8102/24 (провадження № К/990/34494/24).
37. Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії старшого дільничного офіцера поліції Відділу поліції Печерського управління Національної поліції щодо незаконного затримання позивача та складення стосовно нього протоколу про адміністративне затримання.
38. За висновками Верховного Суду, наведеними в постанові від 30 жовтня 2024 року у справі № 600/4282/22-а (провадження № К/990/43774/23), факт наявності/відсутності відповідного рішення (протоколу про адміністративне затримання, постанови у справі про адміністративне правопорушення) не впливає на право позивача щодо оскарження дій чи бездіяльності службової особи суб`єкта владних повноважень під час виконання ним службових обов`язків.
39. Суд не вбачає підстав для відступу від указаної позиції Верховного Суду, отже, вважає, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у відкритті провадження у справі з підстав неналежності цього спору до адміністративної юрисдикції, допустили порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, залишеної в силі судом апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
40. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
41. Згідно із частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
42. Оскільки суди попередніх інстанції допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскаржувані судові належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року скасувати, а справу направити до Крижопільського районного суду Вінницької області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська
Судді М. В. Білак
О. Р. Радишевська