ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3536/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач), 
судді: Кощеєв І.М., Вінніков С.В.
секретар судового засідання Солодова І.М.
За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):
Представник позивача: Сироткін С.С. (в залі суду) - адвокат, довіреність
Представник відповідача: Лихопьок Д.П. (в залі суду) - адвокат, ордер
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 (повний текст рішення складено та підписано 19.05.2025, суддя Євстигнеєва Н.М.) у справі № 904/3536/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка", с.Майське Дніпропетровської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології", м. Дніпро
про стягнення 197 677,39грн та розірвання договору
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка", с. Майське Дніпропетровської області
про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
В серпні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просило: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології" передоплату за непоставлений товар в сумі 188 797,39грн; розірвати договір про надання послуг, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка", шляхом виставлення відповідачем та оплати позивачем рахунку №С7909 від 19.10.2023; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології" безпідставно отримані грошові кошти в сумі 8 880,00грн, сплачені згідно рахунку №С7909 від 19.10.2023.
В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології" звернулось до господарського суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" підписати та надати товариству наступні документи: видаткову накладну на №320 від 23.10.2023 щодо цифрового контролера до верстату "SIAX110 L PER SN AP" на суму без ПДВ - 157 331,16грн, сума ПДВ - 31 466,23грн, а всього із ПДВ - 188 797,39грн; акт про надання послуг № 316 від 23.10.2023 щодо встановлення контролера SIAX110 L PER SN AP 8-888-30-10 на суму без ПДВ- 7 400,00грн, сума ПДВ - 1480,00грн, всього із ПДВ - 8800,00грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології" про стягнення 197677,39грн та розірвання договору залишено без задоволення; судові витрати за первісним позовом віднесено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка"; позовні вимоги за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" про зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення; судові витрати за зустрічним позовом віднесено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології".
Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка", звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 07.05.2025 частково, а саме в частині відмови ТОВ "Союз-Спецтехніка" в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у даній справі за первісним позовом у повному обсязі:
- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" передоплату за недопоставлений товар в сумі 188 797,39 грн.;
- Розірвати договір про надання послуг, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" шляхом виставлення відповідачем та оплати позивачем рахунку № С 7909 від 19.10.2023 року;
- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-сучасні технології" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" безпідставно отримані грошові кошти в сумі 8 800,00 грн сплачені згідно рахунку № С 7909 від 19.10.2023 року.
- Судові витрати покласти на відповідача;
- Розглянути справу в судовому засіданні з викликом сторін.
Скаржник вважає, що рішення ухвалено за: неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності (неправильності установлення) обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, внаслідок неправильного дослідженні і оцінки доказів; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин; порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, на підставі наступного.
Зокрема Позивач зазначає, що в спірній справі: - неможливо встановити автора, що відправив лист (від 03.05.2024), долучений Відповідачем до матеріалів справи, зміст вкладення, що додавалась до зазначеного листа, а також повноваження відправника цього листа, а Позивач ставить під сумнів відповідність копії цього листа оригіналу; директор Позивача заперечує (в тому числі, письмово) той факт, що він підписував лист, доданий Позивачем до матеріалів справи, а також факт поставки спірного контролеру та факт його встановлення. Більше того, зазначений лист не містить номера та дати, що не відповідає вимогам до оформлення документів, отже, зазначений лист не містить обов`язкових реквізитів, тому не є документів і, відповідно, не є доказом; - в матеріалах справи відсутні жодні письмові чи інші докази факту перевезення спірного контролера до приміщення Позивача, факту його прийняття Позивачем та факту його встановлення на верстаті Позивача;- в матеріалах справи відсутні жодні докази щодо відвідування ОСОБА_1 . Позивача в період з 19 жовтня 2023 року по 23 жовтня 2023 року та щодо виконання ним в зазначений період будь-яких робіт у Позивача;- в матеріалах справи відсутні жодні докази щодо використання верстата, на якому начебто Відповідачем було встановлено спірний контролер, у господарській діяльності Позивача після начебто здійснення поставки цього контролера Відповідачем.
Жодної товарно-транспортної накладної чи іншого документу, який би підтверджував факт перевезення контролера від Відповідача до Позивача, Відповідачем не надано.
Зокрема також скаржником зауважено, що якщо Відповідач в особі 3-х своїх працівників передали Позивачу лише контролер та первинні документи про його поставку та встановлення, залишається незрозумілим, коли ж саме вони цей контролер встановили. Зазначена позиція протирічить позиції Відповідача, висловленій ним раніше в відзиві на позовну заяву, що вони привезли та відразу встановили у Відповідача цей контролер. Так, в п. 1.6 Відзиву на позовну заяву Відповідач зазначає, що 19.10.2023 року Відповідач начебто привіз та встановив цей контролер, а також провів його випробування! При цьому, документів про проведене випробування в матеріалах справи немає, в той час як первинні документи складені 23.10.2023 року лише Відповідачем. Доказів їх передання чи вручення Позивачу - не надано.
Відповідач не долучив до матеріалів справи ніяких «проектів акту наданих послуг», натомість, в матеріалах справи містяться видаткова накладна та акт наданих послуг (не проект!), складені Відповідачем самостійно, оскільки підписані ним та скріплені печаткою Відповідача, з яких вбачається, що вони складені лише 23.10.2023 року.
Як зазначено скаржником, Відповідач самостійно в відзиві на позовну заяву та заяві свідка ОСОБА_1 підтвердив, що після проведення дефектування 05.07.2023 року Відповідач встановив лише вихід з ладу контролера, який Позивач за рекомендацією Відповідача і придбав. При цьому, в акті виконання дефектовки від 19.10.2023 року (далі - Акт), окрім необхідності заміни контролера (пункт 1 висновків зазначеного Акту), Відповідач зазначає, що додатково потрібно виконати наступні дії: Заміна гідравлічного циліндра пили (пункт 2 висновків Акту); Заміна гідравлічних шлангів пили (пункт 3 висновків Акту); Заміна масла і фільтрів пили (пункт 4 висновків Акту). Зазначене беззаперечно свідчить про те, що Відповідач двічі проводив дефектування верстату Позивача: 05.07.2023 року та 19.10.2023 року.
За твердженням скаржника, також нічим не підтверджуються та є голослівним твердження Відповідача про начебто відмову Позивача від підписання первинних документів та відкладання питання про їх підписання на наступні дні (періоди).
Як зазначено скаржником, в підтвердження проведення дефектування Верстата Відповідач долучив до матеріалів справи копію Акту виконання дефектовки станка Pedrazzoli SN 350 AP-CN від 19.10.2023 року. Відповідно до цього акту встановлено, які вузли вийшли з ладу. При цьому жодних даних про проведення робіт з заміни контролеру в зазначеному Акті не міститься. Таким чином, даний документ не може бути доказом передачі Позивачеві контролера.
На думку скаржника, позиція Відповідача протирічна і свідчить про те, що контролер станом на дату складення Акту виконання дефектовки станка - 19.10.2023 року - не був поставлений та встановлений, про що свідчить і зміст зазначеного Акту.
З відеозапису, який знаходиться в матеріалах справи, неможливо встановити, по перше, коли було здійснено даний запис та ким його було здійснено; по-друге, чи дійсно верстат, знятий на даному відео, належить Позивачеві; по-третє, зазначений відеозапис не свідчить, що дана відеозйомка була здійсненна в приміщенні, яке належить Позивачеві; по-четверте, з зазначеного відеозапису не вбачається, що на ньому видно саме той контролер, який Відповідач начебто поставив та встановив у Позивача. Зважаючи на вище викладене, Позивач, вважає що зазначений доказ є неналежним доказом в розумінні ст. 76 ГПК України.
Відповідач стверджує, що після отримання передоплати придбав контролер та 19.10.2023 року передав його Позивачу та навіть встановив на Обладнання. В якості доказів передачі контролера Позивачу Відповідач надає: копії зовнішньо економічного контракту (на закупку цього контролера у іноземного контрагента), за яким ним було придбано контролер, товарно-транспортні документи, які свідчать про поставку контролера на митну територію України, заяву свідка - фахівця Відповідача, який нібито здійснював встановлення контролера, зареєстровані Відповідачем податкові накладні, відеозапис, виконаний в невідомому приміщенні, докази оплати Позивачем послуг з дефектування та встановлення контролера, Акт виконання дефектування верстату від 19.10.2023 року. Скаржник вважає, що надані Відповідачем докази жодним чином не підтверджують факт виконання Відповідачем зобов`язань з поставки контролеру.
Скаржником зазначено також, що фактами реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних Відповідач виключно виконав свої податкові обов`язки, передбачені п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, по реєстрації податкових накладних та нарахуванню податкових зобов`язань з податку на додану вартість, оскільки Відповідач отримав від Позивача передоплату за Товар (контролер) та за послуги з дефектування обладнання та встановлення контролеру. При цьому, оскільки подією, яка сталася раніше (відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України) є факт отримання Відповідачем від Позивача передоплати, то реєстрація таких податкових накладних була здійснена Відповідачем саме за фактом отримання від Позивача передоплати, а не за фактом поставки товару і надання послуг з встановлення контролеру, які так і не відбулись.
Як зауважено скаржником, згідно норм чинного законодавства України, факти поставки та встановлення контролеру підлягають доказуванню виключно первинними документами, а не показами свідка.
Також Відповідач не довів, що ОСОБА_1 19.10.2023 року, 23.10.2023 року чи в іншудату завозив на територію Позивача контролер, а покидав цю територію - вже без контролера. Більше того, факт такого перебування ОСОБА_1 на території Позивача в зазначені дати Відповідачем також не доведений.
Крім того, як зауважено скаржником, Відповідач зазначаючи про те, що 19.10.2023 року ним була здійснена поставка контролеру, чомусь аж до отримання в травні 2024 року вимоги від ТОВ «Союз-Спецтехніка» жодного разу не звертався до нього з вимогою підписати та повернути видаткову накладну від жовтня 2023 року на начебто поставку цього контролеру. Те ж саме стосується і акту про начебто встановлення контролеру.
Як зазначено скаржником, Відповідач наполягає на підписанні видаткової накладної № 320 від 23 жовтня 2023 року за підписом директора ТОВ «Дельта-Сучасні технології» ОСОБА_2. В той же час, в заяві свідка ОСОБА_1 зазначено, що начебто саме він, а не ОСОБА_2 , передав контролер та встановив його на верстаті у Позивача. Таким чином, заява свідка та видаткова накладна № 320 від 23 жовтня 2023 року суперечать одна одній в частині визначення особи, яка приймала безпосередню участь в здійсненні господарської операції з начебто передачі контролеру Позивачу та встановленні його на верстаті Позивача.
Єдиним «доказом», який є в наявності у Відповідача, є лише покази підлеглого співробітника ОСОБА_1 , який, враховуючи його освіту та досвід роботи, а також власні покази, які він дав у судовому засіданні 16.01.2025 року, не мав відповідного досвіду для роботи з верстатом Позивача та контролером на ньому. В свою чергу, у Позивача наявні покази директора ОСОБА_3 , який дав протилежні показам ОСОБА_1 свідчення під присягою, що поставка Відповідачем контролеру на адресу Позивача не здійснювалась. Отже, враховуючи те, що покази свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є взаємно протилежними (при цьому, обидва з цих свідків зацікавлені в наданні показів та результаті розгляду справи на користь сторони, від імені якої вони виступають ( ОСОБА_1 - на користь Відповідача, ОСОБА_3 , відповідно, - на користь Позивача)), обставини поставки контролеру, його встановлення та проведення випробування повинні бути підтверджені Відповідачем іншими належними доказами. Натомість, жодних таких доказів Відповідач не надав, навпаки, надав підписані лиши з боку Відповідача документи, які суперечить власним поясненням Відповідача. При цьому, левову частку документів, на які Відповідач посилається (видаткова накладна від 19.10.2023 року; видаткова накладна від 20.10.2023 року; акт надання послуг з випробування встановлення контролеру) Відповідач не надав навіть зі своїм підписом.
Жодних переконливих доказів поставки Позивачу товару, зокрема, доказів перевезення товару, ввезення його на територію Позивача, встановлення його на верстаті, проведення випробування і т.д. Відповідачем не надано. Зазначене вище свідчить про те, що Відповідачем не доведено факт поставки Позивачу контролеру, його встановлення та випробування.
Також скаржником зауважено, що Відповідач лише 07 травня 2024 року, тобто, більше ніж через півроку після начебто здійснення господарської операції з поставки Позивачу контролеру та начебто його встановлення на верстаті Позивача, вперше надіслав Позивачеві видаткові накладні та Акт приймання-передачі наданих послуг, хоча повинен був зробити ще 8 місяців тому, а саме: в жовтні 2023 року. Зазначене свідчить про те, що ніяких поставок Товару в жовтні 2023 року та надання послуг зі встановлення у Позивача Товару (Контролера) Відповідач ні в жовтні 2023 року, ні пізніше не здійснював.
Як стверджує скаржник, враховуючи, що Позивач відповідно до умов договору про надання послуг сплатив аванс у розмірі 8 880,00 грн., а Відповідач у встановлений строк не виконав зобов`язання з надання послуг, Позивач має право, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, на повернення сплачених коштів у разі розірвання договору.
Скаржник вважає, що рішення господарського суду не міститься чіткого обґрунтування з посиланням на норми законодавства України, відповідно до яких Судом не враховано доводи та докази, надані Позивачем.
Заперечення проти доказів, використаних Судом першої інстанції, полягає в тому, що Суд першої інстанції, на думку скаржника, надав невірну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, та доводам сторін
Скаржник вважає, що Рішення не відповідає вимогам п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення», відповідно до якого, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Так, в порушення зазначених вище вимог, в Рішенні жодним чином не мотивовано, на якій правовій підставі відхилено доводи та докази, наведені та надані Позивачем, а Рішення суду першої інстанції є одностороннім та таким, що ухвалено без аналізу доводів та доказів Позивача, що порушує принцип рівності сторін, а також свідчить про несправедливий та упереджений розгляд справи.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.05.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/3536/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/3536/24.
04.06.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 у справі № 904/3536/24. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 19.11.2025 о 10 год. 20 хв. 
У зв`язку з тим, що відповідно до ст. 89 Закону України «Про судоустрій», у період з 17 по 21 листопада 2025 року колегія суддів у складі головуючого судді Чус О.В. (доповідача) та суддів Кощеєва І.М., Дарміна М.О. проходитиме підготовку суддів апеляційних господарських судів з метою підвищення кваліфікації, судове засідання у справі №904/3536/24, призначене на 19.11.2025, не відбувся. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 у справі №904/3536/24 призначено у судовому засіданні на 18.03.2026 о 10:20 год.
10.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача/ТОВ "Дельта-сучасні технології" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, зокрема, що апеляційна скарга ТОВ"Союз-Спецтехніка" є необґрунтованою, базується на вибірковому цитуванні судової практики Верховного Суду, маніпулятивному тлумаченні фактичних обставин справи та ігноруванні сукупності доказів, які переконливо підтверджують факт поставки та встановлення цифрового контролера "Siax 110L PER SN АР" (далі - Контролер) вартістю 188 797,39 грн. та надання послуг зі встановлення цього контролера вартістю 8 880,00 грн.
На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що Контролер був поставлений Дельта СТ та встановлений на верстаті ТОВ "Союз Спецтехніка" 19.10.2023, а відмова Апелянта від підписання первинних документів була зумовлена не відсутністю Контролера, а виявленими технічними проблемами у роботі верстата після встановлення Контролера, які не були пов`язані безпосередньо з самим Контролером, та вимогою Апелянта про повний запуск верстата перед підписанням будь-яких документів. Цей висновок Суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх доказів у справі, оцінених Судом у їх сукупності відповідно до вимог статті 86 ГПК України. Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема статті 76-79, 86, 88 ГПК України щодо належності, допустимості, достовірності та вірогідності доказів. Апеляційна скарга не містить жодних нових доводів або доказів, які б не були досліджені судом першої інстанції. Всі аргументи, викладені в апеляційній скарзі, вже наводились Апелянтом у позовній заяві та в судових засіданнях, були предметом дослідження суду та отримали належну правову оцінку у рішенні від 07.05.2025. Апеляційна скарга фактично є спробою скаржника переглянути встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та змусити суд апеляційної інстанції погодитись з власною, вигідною для Апелянта інтерпретацією цих обставин, що не відповідає меті апеляційного перегляду судових рішень.
Зокрема відповідачем зазначені наступні заперечення на апеляційну скаргу: факт оплати ТОВ "Союз Спецтехніка" послуг зі встановлення контролера 19.10.2023 є беззаперечним підтвердженням того, що контролер на той момент вже перебував на об`єкті Апелянта та був готовий до встановлення;
- суд першої інстанції належним чином оцінив показання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у сукупності з іншими доказами у справі та дійшов обґрунтованого висновку про їх достовірність;
- посвідчення про відрядження директора Дельта СТ ОСОБА_2. від 19.10.2023, а також посвідчення про відрядження працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які залишились в розпорядженні ТОВ "Союз Спецтехніка", підтверджують їх перебування на об`єкті Апелянта у день поставки контролера. Хоча у посвідченнях, долучених до матеріалів справи відсутні відмітки ТОВ "Союз-Спецтехніка" про їх прибуття та вибуття, це цілком пояснюється тим, що представники Апелянта відмовлялися підписувати будь-які документи до моменту повного запуску верстата (не лише посвідчення про відрядження, а й накладну, акти тощо);
- лист від виробника обладнання, італійської компанії Pedrazzoli, у якому підтверджується, що в період з кінця жовтня 2023 року по кінець грудня 2023 року технічний спеціаліст Pedrazzoli проводив консультування працівників Дельта СТ щодо встановлення цифрового контролера та його налаштування на верстаті Pedrazzoli SN 350 AP-CN. Цей доказ є незалежним підтвердженням від третьої особи, яка не є стороною у справі та не має жодної зацікавленості у її результаті, того факту, що контролер дійсно був встановлений на верстаті Апелянта і проводились роботи з його налагодження протягом жовтня-грудня 2023 року;
- у справі йдеться про два різних акти дефектування, які стосуються різних періодів часу. Першу дефектовку верстата Дельта СТ провела 05.07.2023, за результатами цієї дефектовки був складений акт, у якому, зокрема, зазначалась необхідність заміни старого вбудованого у верстат контролера на новий цифровий контролер "Siax 110L PER SN АР". Саме на підставі результатів цієї дефектовки Апелянт і замовив у Дельта СТ новий контролер згідно з рахунком № С-7686 від 07.07.2023 та оплатила його платіжним дорученням № 4484 від 11.07.2023. Факт виявлення проблем з гідравлічною системою верстата при спробах його запуску 19-20 жовтня 2023 є додатковим підтвердженням того, що контролер на той момент вже був встановлений;
- якби контролера взагалі не було у Апелянта, переписка між ОСОБА_9 у грудні 2023 року стосувалась би вимоги поставити контролер, претензій щодо його непоставки, вимоги повернути гроші тощо. Проте зміст переписки є зовсім іншим - в ній обговорюються технічні питання налаштування вже встановленого контролера, проблеми з його роботою, необхідність консультацій з виробником. Це є додатковим підтвердженням того, що контролер був на об`єкті Апелянта і проводились роботи з його налагодження;
- поведінка Апелянта - оплата контролера, оплата його встановлення, відсутність претензій у разі невиконання контрагентом зобов`язань протягом 8 місяців - є абсолютно нетиповою для добросовісного учасника цивільного обороту, який нібито не отримав оплачений товар вартістю майже 190 тисяч гривень. Це може бути обумовлено лише тим, що Апелянт отримав контролер, він був встановлений, але виникли технічні проблеми з запуском верстата, не пов`язані безпосередньо з контролером, і Апелянт вирішила скористатись цією ситуацією для уникнення оплати.
Також відповідачем зауважено, що як зазначено у другому акті дефектовки (від 19-20.10.2023), при спробі запуску верстата були виявлені проблеми з гідравлічною системою. Ці проблеми могли бути виявлені виключно після встановлення та підключення контролера, оскільки саме контролер діагностує стан гідравлічної системи через датчики. Факт виявлення проблем з гідравлікою є самостійним доказом того, що контролер на той момент вже був встановлений та підключений до верстата. Суд першої інстанції правильно врахував цю технічну логіку при оцінці доказів та дійшов обґрунтованого висновку про те, що акт дефектування від 19.10.2023 не спростовує, а навпаки, підтверджує факт поставки та встановлення контролера.
Наявність трьох версій видаткової накладної з датами 19.10, 20.10 та 23.10.2023 не є доказом непоставки контролера, а навпаки, є доказом поставки контролера та щоденних спроб Дельта СТ отримати підпис Апелянт на відповідних документах. Більше того, той факт, що Дельта СТ продовжувала складати нові версії накладних 20 та 23 жовтня, свідчить про те, що працівники Дельта СТ дійсно перебували на об`єкті Апелянт у ці дні та проводили роботи з налагодження верстата. Якби контролера не було поставлено і працівники Дельта СТ не їздили на об`єкт Апелянт, то не було б нових версій накладних з новими датами - залишилась би тільки перша версія від 19.10.2023.
Як зазначено відповідачем, твердження Апелянта про бездіяльність Дельта СТ протягом 8 місяців не відповідає дійсності. Дельта СТ активно займалась вирішенням технічних проблем, консультувалась з виробником, підтримувала контакт з Апелянт, а офіційну вимогу про підписання документів направила після завершення спроб вирішити проблему позасудовим шляхом.
Посилання Апелянта на відхилення Судом електронного листа від 03.05.2024 не підтверджує позицію Апелянт, а навпаки, демонструє, що Суд об`єктивно та всебічно дослідив всі докази, оцінив їх критично, і навіть після відхилення одного сумнівного доказу дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту поставки контролера на підставі інших, надійних доказів.
Так, у відзиві відповідач просить суд: 1. Поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, визнавши причини його пропуску поважними, та прийняти від ТОВ "Дельта - Сучасні Технології" цей відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Союз-Спецтехніка". 2. Відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" повністю. 3. Залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року у справі № 904/3536/24 без змін. 4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта - Сучасні Технології" судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, у тому числі на правничу допомогу, яка може складати 15000 грн.
Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу обґрунтовано наступними обставинами. 
Після прийняття рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 у справі №904/3536/24 припинив дію Додаток №1/5 від 07.05.2024 до Договору №36276130-21 від 04.01.2024 про надання правничої допомоги, укладений між Адвокатським бюро «Лихопьок Д.П.» та ТОВ «ДЕЛЬТА СУЧАСНІ ТЕХНОЛОГІЇ» в частині захисту та забезпечення його інтересів у взаємовідносинах з ТОВ «СОЮЗ-СПЕЦТЕХНИКА». У зв`язку з цим, з огляду на обсяг та складність справи №904/3536/24, ТОВ «ДЕЛЬТА - СУЧАСНІ ТЕХНОЛОГІЇ» не могла самостійно, без фахової професійної допомоги підготувати відзив на апеляційну скаргу. Крім того, вказані обставини збіглися з осінньо-зимовим періодом, коли у місті Дніпро та в більшості регіонів України мали місце масовані ракетно-дронові обстріли об`єктів енергетичної інфраструктури, що призвело до тривалих та непередбачуваних відключень електроенергії, відсутності стабільного доступу до мережі Інтернет, перебоїв у роботі комп`ютерної техніки та засобів зв`язку, а також тимчасової недоступності або нестабільної роботи підсистеми «Електронний суд» та державних реєстрів. Зазначені обставини мають загальновідомий характер та підтверджуються публічними повідомленнями органів державної влади, оператора системи передачі електроенергії тощо. Договір з адвокатом Епрем`ян Л.В. був укладений лише 02.03.2026, після чого він зміг ознайомитись з матеріалами справи та підготувати цей відзив на апеляційну скаргу ТОВ «СОЮЗ-СПЕЦТЕХНИКА».
16.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від скаржника надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу. В якій скаржник, зокрема, зауважує на пропуск процесуального строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу та вважає, що обставини зазначені відповідачем у відповідному клопотанні, не доводять поважність причин такого пропуску. На думку Позивача, не заслуговують на увагу обставини припинення 07.05.2025 року дії попереднього договору відповідача з адвокатським бюро «Лихопьок Д.П.», оскільки ніщо не заважало Відповідачу продовжити строк дії договору з зазначеним адвокатом або ж укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом.
Також апелянт, у зв`язку з тим, що відзив підготовлений, підписаний та поданий до Центрального апеляційного господарського суду саме представником Відповідача, то Позивач, просить стягнути штраф як з Відповідача, так і з його представника, посилаючись на зловживання процесуальними правами. 
Доводи Апелянта: 
- покази свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є взаємно протилежними (при цьому, обидва з цих свідків зацікавлені в наданні показів та результаті розгляду справи на користь сторони, від імені якої вони виступають ( ОСОБА_1 - на користь Відповідача, ОСОБА_3 , відповідно, - на користь Позивача)), обставини поставки контролеру, його встановлення та проведення випробування повинні бути підтверджені Відповідачем іншими належними доказами;
- факт здійснення Позивачем 100 % передоплати за Товар жодним чином не доводить факт його поставки, який повинен був відбутись в майбутньому, однак, так і не відбувся;
- використання посвідчень про відрядження станом на сьогоднішній день в Україні дійсно не є обов`язковим, в той же час, їх використання і не заборонено, більше того, Відповідач саме і посилається на такі посвідчення про відрядження як доказ, на його думку, того, що ОСОБА_1 приїжджав до ТОВ «Союз-Спецтехніка» та привозив та встановлював контролер. Тому такі посвідчення повинні бути оцінені судом разом з іншими доказами;
- факт проведення консультацій щодо встановлення та наладки контролеру жодним чином не може доводити факт поставки такого контролеру, оскільки таке консультування може відбуватись до поставки контролеру, шляхом обміну досвідом компанії Pedrazzoli;
- виявлення проблем з гідравлічною системою жодним чином не свідчить про факт поставки Позивачу контролеру, оскільки, що не заперечується сторонами, на верстаті Позивача був та є встановлений старий контролер, який частково працює та разом з яким можна встановити несправність гідравлічної системи;
- зауважено, що з жовтня 2023 року і аж по травень 2024 року відповідач ні усно, ні письмово не звертався до ТОВ «Союз-Спецтехніка» з вимогою повернути Відповідачу начебто передані первинні документи на поставку контролера, його встановлення та випробування, а також службові відрядження.
Так, Апелянт просить суд: 1.Долучити цю відповідь на відзив на апеляційну скаргу до матеріалів справи № 904/3536/24. 2. Визнати подання Відповідачем Відзиву на апеляційну скаргу, поданий з пропуском процесуальних строків на 8 місяців та 1 день, зловживанням процесуальними правами. 3. Залишити відзив Відповідача, поданий з грубим порушенням процесуальних строків, без розгляду на підставі ч.1 та ч.2 ст. 118 ГПК України. 4.Постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з Відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта-Сучасні Технології» (ідентифікаційний код 36276130), а також з представника Відповідача Єпрем`ян Ліпаріта Вардановича (РНОКПП НОМЕР_1 ), штрафу у сумі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку зі зловживання Відповідачем та його представником процесуальними правами та вчинення дій з метою перешкоджання судочинству. 5. Скасувати частково рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 року у справі № 904/3536/24 в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Союз-Спецтехніка» в задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким: Задовольнити позовні вимоги у справі № 904/3536/24 за первісним позовом в повному обсязі: 2.1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта-Сучасні Технології» (ідентифікаційний код 36276130) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" (ідентифікаційний код 35728656) передоплату за непоставлений товар в сумі 188 797,39 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто сім гривень 39 копійок); 2.2. Розірвати договір про надання послуг, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта-Сучасні Технології» (ідентифікаційний код 36276130) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" (ідентифікаційний код 35728656) шляхом виставлення Відповідачем та оплати Позивачем рахунку № С 7909 від 19.10.2023 року; 2.3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта-Сучасні Технології» (ідентифікаційний код 36276130) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" (ідентифікаційний код 35728656) безпідставно отримані грошові кошти в сумі 8 880,00 грн. (вісім тисяч вісімсот вісімдесят гривень), сплачені згідно рахунку № С 7909 від 19.10.2023 року. 4. Судові витрати покласти на Відповідача.
17.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких вважає за необхідне акцентувати увагу Суду апеляційної інстанції та надати додаткові пояснення про наступне. 
У межах розгляду справи № 904/3536/24 Дельта СТ надало Суду лист б/н б/д, який Дельта СТ отримало від ССТ 03.05.2024 (далі - Лист). Зазначений Лист надійшов в електронній формі на адресу представника Відповідача з електронної адреси, яка пов`язана з посадовою особою Позивача. 
Лист виконаний на офіційному фірмовому бланку Позивача з логотипом підприємства та повними реквізитами, містить підпис директора ОСОБА_3. та скріплений відбитком круглої печатки ТОВ «Союз Спецтехніка» (код ЄДРПОУ 35728656), що відповідає офіційно зареєстрованим даним Позивача. Зміст Листа, на погляд відповідача є важливим для вирішення справи, оскільки в ньому Позивач від власного імені підтверджує факт поставки контролера та його встановлення Відповідачем 23 жовтня 2023 року, констатує виявлення несправності гідравлічної системи верстату, про яку не був повідомлений завчасно, та пред`являє вимогу до Відповідача усунути відповідну несправність у семиденний строк. Отже, Лист є прямим визнанням Позивачем факту виконання Відповідачем своїх зобов`язань з поставки та встановлення контролера та відображає реальні претензії, які Позивач має до Відповідача. 
Як зазначено відповідачем, Суд першої інстанції цей доказ відхилив, проте, на переконання Відповідача, така оцінка є результатом помилкового застосування норм процесуального права в частині допустимості та достовірності електронних доказів, що є підставою для іншого підходу до цього доказу з боку Суду апеляційної інстанції.
На думку відповідача, Відповідач вважає, що суд першої інстанції при оцінці Листа припустився помилки, ототожнюючи поняття «електронний доказ» з поняттям «електронний документ».
Так, відповідач просить Суд апеляційної інстанції під час перегляду справи оцінити Лист як електронний доказ за правилами статті 86 ГПК України у сукупності з іншими доказами у справі та відповідно до стандарту «балансу ймовірностей», застосувавши правові позиції Верховного Суду.
Належна оцінка Листа у сукупності з іншими доказами у справі - зокрема, з фактом підписання директором Позивача акту дефектування від 19.10.2023, фактом оплати послуг з встановлення контролера, листом представника виробника верстату щодо проведення консультацій з налаштування у жовтні-грудні 2023 року - дозволить Суду апеляційної інстанції дійти правильного висновку про те, що Відповідач виконав свої зобов`язання з поставки та встановлення контролера. На підставі викладеного Відповідач просить Суд апеляційної інстанції при перегляді рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 у справі № 904/3536/24 надати належну правову оцінку електронному листу ТОВ «Союз Спецтехніка» як допустимому та достовірному доказу у справі відповідно до правових висновків Верховного Суду, наведених у цих Поясненнях.
18.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від скаржника надійшли додаткові пояснення по справі.
Так, апелянтом зазначено, що для Відповідача не має ніякої складності скопіювати логотип з офіційного інтернет-сайту Позивача, масштабувати його (у разі необхідності) та перенести на цей лист, так само і код ЄДРПОУ та адресу місцезнаходження Позивача. Зазначення ж в листі б/н б/д, який Дельта СТ отримало від ССТ 03.05.2024, всієї можливої хронології взаємовідносин між сторонами, яка відома не лише Позивачу, а й Відповідачу (і більше нікому), враховуючи, що Позивач категорично заперечує факт підготовки та відправлення цього листа Відповідачу, свідчить про те, що його готував (підробляв) саме Відповідач, який, за відсутності жодних інших письмових доказів, за допомогою цього листа намагався створити хоча б один доказ, який підтверджував би його позицію. Підроблення печатки теж не містить ніякої складності, враховуючи, що станом на сьогоднішній день виготовлення печатки не потребує отримання дозволів МВС і т.д., а відбиток печатки Позивача є досить простим та містить лише найменування Позивача та код його ЄДРПОУ.
Враховуючи, що директор Позивача в судовому засіданні під присягою заперечив факт підписання цього листа і нічого не зазначав про те, що його могла б підписати інша особа за його дорученням, нічого не зазначив про те, що він взагалі давав кому-небудь доручення на його підписання, а також заперечив зміст такого Листа, зазначене спростовує припущення Відповідача, що цей лист могла підписати інша особа за дорученням чи дозволом директора ТОВ «Союз-Спецтехніка» ОСОБА_3.
Також апелянтом зауважено, що Відповідач Рішення суду не оскаржував в частині зміни його мотивувальної частини, змінивши свою думку через 8,5 місяців, що є недопустимим.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 17.03.2026 (у зв`язку з перебування у відпустці судді Дарміна М.О.) у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Чус О.В., (доповідач) судді: Кощеєв І.М., Вінніков С.В.
В судовому засіданні 18.03.2026 оголошено по справі перерву до 24.06.2026 року о 12-00 год. 
Щодо відзиву, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, що ухвалою від 24.06.2025 учасникам справи було надано 15-денний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з дня вручення ухвали. 
Відзив фактично надійшов до суду лише 10.03.2026, тобто з пропуском встановленого строку більш ніж на 8 місяців.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку, заявник посилався на припинення дії договору з адвокатом, складність справи, масовані обстріли енергетичної інфраструктури, перебої з електроенергією та інтернетом, а також на укладення нового договору з адвокатом лише 02.03.2026.
Суд визнав наведені причини неповажними, оскільки закінчення дії договору з адвокатом та пошук нового представника є внутрішніми організаційними питаннями юридичної особи, що не звільняють її від обов`язку дотримуватися процесуальних строків. Посилання на обстріли та перебої з електропостачанням є загальновідомими, однак заявником не доведено, що саме ці обставини об`єктивно унеможливили подання відзиву у визначений строк. 
Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку. Відзив залишено без розгляду, а апеляційний перегляд здійснюється за наявними матеріалами справи.
У судовому засіданні 24.06.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи. 
У липні 2023 року ТОВ "Союз-Спецтехніка" звернулося до ТОВ "Дельта-сучасні технології" з проханням провести дефектовку належного ТОВ "Союз-Спецтехніка" верстату Pedrazzoli SN 350 AP-CN 9 (далі - Обладнання), поставити та встановити Цифровий контролер "Sіax 110L PER SN АР" (далі - Товар, Контролер) на належне Товариству "Союз-Спецтехніка" Обладнання. 
ТОВ "Союз-Спецтехніка" отримало: рахунок-фактуру № С-7678 від 05 липня 2023 року на оплату послуг з дефектування станка, рахунок-фактуру № С-7686 від 07 липня 2023 року на оплату Товару та рахунок-фактуру № С 7909 від 19.10.2023 на оплату послуг з встановлення контролера (а.с.27-29 у томі 1). 
ТОВ "Союз-Спецтехніка" оплатило зазначені рахунки-фактури, що підтверджується:
платіжною інструкцією № 4484 від 11 липня 2023 року на суму 188 797,39 грн. в рахунок оплати вартості Товару (а.с.22 у томі 1);
платіжною інструкцією № 6742 від 19 жовтня 2023 року на суму 8880,00 грн. в рахунок оплати послуг з дефектування обладнання (а.с.23 у томі 1) :
та платіжною інструкцією № 6743 від 19 жовтня 2023 року на суму 8 880,00 грн. в рахунок оплати послуг з встановлення контролера (а.с.24 у томі 1).
Обставини щодо виставлення вказаних рахунків відповідачем саме позивачу та їх оплата сторонами не заперечуються.
ТОВ "Дельта-сучасні технології", відповідно до вимог ст.201 та п.11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, зареєстрував податкові накладні № 21 від 11.07.2023 на суму 188797,39грн та №37 від 19.10.2023 на суму 8880,00грн (а.с.25-26, том 1).
Тим самим, зазначеними вище діями Відповідач не лише підтвердив факт отримання ним від Позивача передоплати за поставку Товару та надання послуг зі встановлення Контролера, а й взяв на себе відповідні зобов`язання з поставки такого Товару (Контролеру) та, після поставки, надання послуг з його встановлення.
07.05.2024 ТОВ "Дельта-сучасні технології" направило на адресу ТОВ "Союз-Спецтехніка" видаткову накладну №320 від 23.10.2023 (2 примірника), акт надання послуг №316 від 23.10.2023 (2 примірника), рахунок фактура №С-8389 від 07.05.2024 та відповідь-вимогу від 07.05.2024 за № 07052024/1 (а.с.31).
7 червня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" направило на адресу ТОВ "Дельта-сучасні технології" вимогу щодо повернення передоплати за товар в сумі 188797,00грн, сплачену згідно платіжного доручення № 4484 від 11.07.2023 (а.с.7 том 1). Вимога про повернення передоплати отримана відповідачем 13.06.2024 (а.с.8 том 1).
У відповіді на вимогу про повернення попередньої оплати ТОВ "Дельта-сучасні технології" зазначив, що здійснив поставку товару - контролера до верстату, передача оформлена видатковою накладною від 23.10.2023. Вартість наданих послуг щодо встановлення контролера повністю оплачена ТОВ "Союз-Спецтехніка" 19.10.2023. ТОВ "Дельта-сучасні технології" зареєструвало податкову накладну, яка ТОВ "Союз-Спецтехніка" перерахована до свого податкового кредиту (а.с.9 том 1).
До відповіді на вимогу про повернення попередньої оплати додані видаткова накладна №320 від 23.10.2023 (2 примірника), акт надання послуг №316 від 23.10.2023 (2 примірника) та рахунок фактура №С-8389 від 07.05.2024.
Листом від 20.05.2024, за вих. №8, ТОВ "Союз-Спецтехніка" повідомило відповідача про неможливість підписання отриманих видаткової накладної № 320 від 23.10.2023 та Акту надання послуг №316 від 23.10.2023, та вимагає у строк 7 днів з моменту отримання даної вимоги здійснити поставку та установку вищезазначеного контролера товару (а.с.18-20 том 1). Лист від 20.05.2024 №8 отримано відповідачем 24.05.2024 (а.с.21 том 1).
ТОВ "Союз-Спецтехніка" посилається на тривале невиконання відповідачем зобов`язання з поставки контролера та послуг з встановлення контролера, у зв`язку із чим просить стягнути передплату за непоставлений товар в сумі 188 797,39 грн, розірвати договір про надання послуг та стягнути безпідставно отримані кошти в сумі 8880,00грн.
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині розгляду первісного позову.
Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з частиною першою статті 175 Господарського Кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.
Згідно з частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Частинами 1 - 3 статті 180 Господарського кодексу України унормовано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
За приписами ч. 1, 8 ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції на момент виставлення рахунків-фактури) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Відповідно до частини першої статті 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.
Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
За змістом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частинами першою та другою статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини другої статті 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення.
Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини другої статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
В силу частини першої та другої статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до частини першої статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з частиною першою та другою статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За положеннями статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Частиною першою статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до статті 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).
Як було зазначено вище, ТОВ "Союз-Спецтехніка" було здійснено оплату рахунків-фактур, виставлених відповідачем, щодо оплати вартості Товару, оплати послуг з дефектування обладнання та оплати послуг з встановлення контролера. Відповідачем, в свою чергу, зареєстровано податкові накладні № 21 від 11.07.2023 на суму 188797,39грн та №37 від 19.10.2023 на суму 8880,00грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17 викладено наступні правові висновки, податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. 
З урахуванням наведеного, Суд першої інстанції виснував, що між сторонами було укладено договір поставки та договір надання послуг у спрощений спосіб. Апеляційний суд поділяє вказані висновки.
Оскільки Позивач заперечує отримання від відповідача контролера та послуг з встановлення контролера, останній відмовився від підписання видаткової накладної №320 від 23.10.2023 та Акту надання послуг № 316 від 23.10.2023. Вказане було зазначене в листі від 20.05.2024 (а.с.18 том 1), який направлено на адресу відповідача з вимогою в семиденний строк з моменту отримання даного листа здійснити поставку та установку контролера.
За доводами позивача, поставка товару в установлений строк не відбулася, видаткові накладні на поставку товару не підписані, що є підставою для повернення попередньої оплати за непоставлений товару в сумі 188797,00грн.
З урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, а саме:
- від 05.06.2024 у справі №916/2492/21 та від 10.11.2020 у справі №910/14900/19 такого змісту:
«За загальним правилом, фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у т.ч. необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірним договором, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій»;
- від 07.09.2023 у справі №910/7195/21 такого змісту:
«Так, у вказаній справі Верховний Суд вказав на те, що норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити. Разом із тим указані норми не визначають, що обставини передачі товару між юридичними особами можуть підтверджуватись тільки первинними документами, передбаченими Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Отже, такі обставини можуть підтверджуватися також іншими доказами. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21».
Апеляційний суд виходить з того, що у постановах у справах №916/2492/21, №910/14900/19 та №910/7195/21 Верховний суд вказував на необхідність дослідження реального руху активів/товару, зокрема, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у тому числі необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірним договором, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.
Так, в липні 2023 року Позивач звертався до Відповідача з проханням провести дефектування належного Позивачу верстату Pedrazzoli SN 350 AP-CN 9 (далі -Обладнання).
Дефектування Обладнання виконане 05 липня 2023 року представником Відповідача, проти чого позивач не заперечує. 
Таким чином, відповідачем надавались послуги попереднього дефектування верстата Pedrazzoli SN 350 AP-CN (далі - Верстат).
14 серпня 2023 року ТОВ "Дельта-сучасні технології" уклав з Компанією "LITREMSAS" (Литва) - представником виробника верстатів, компанії Pedrazzoli (Італія), та належним чином виконав зовнішньо-економічний контракт №2202271 від 14.08.2023 
Зокрема, ТОВ "Дельта-сучасні технології" оплатив та прийняв 16.10.2023 обладнання для верстату - Контролер (а.с.93-100 том 1).
19.10.2023 ТОВ "Дельта-сучасні технології" передав Контролер ТОВ "Союз-Спецтехніка" у його виробничому приміщенні, за адресою: вул. Ніжнеднепровська 1, пмт. Слобожанський, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область. Представник Відповідача (ОСОБА_1.) встановив Контролер на Верстат, провів випробування, за результатами якого був складений Акт про надання послуг дефектування.
Згідно заяви свідка ОСОБА_1 , який працює інженером в ТОВ ТОВ "Дельта-Сучасні технології" перше обстеження верстата проведено 05.07.2023 та виставлено рахунок на суму 8800,00грн від 05.07.2023. Після узгодження ціни контролера із замовником та заводом виробником в Литві, замовнику (ТОВ "Союз-Спецтехніка") виставлено рахунок на суму 188797,39грн від 07.07.2023, який оплачено повністю. ОСОБА_1 зазначає, що 19.10.2023, на автомобілі Фольксваген КАдді НОМЕР_2 , привіз контролер до замовника, встановив контролер на верстат та зафільмував на відео його роботу. Після встановлення контролера верстат запрацював, виконував функцію різання металевого профілю, однак було виявлено, що не працює автоматична подача заготовки.
За результатами дефектовки станка складено Акт від 19 жовтня 2023 року (а.с.59 том 1).
Зазначений Акт складено інженером відповідача ОСОБА_1 , але підписаний 19.10.2023 директором ТОВ "Дельта-Сучасні технології" ОСОБА_2 та директором ТОВ "Союз-Спецтехніка" ОСОБА_3., що не заперечується позивачем та відповідачем. За змістом цього Акту встановлено необхідність заміни системи управління Sipro SIAX110 Light; заміна гідравлічного циліндра пили; заміна гідравлічних шланг пили; заміна масла та фільтрів пили. 
Видаткова накладна на поставлений на верстат контролер та акт надання послуг були складені ТОВ "Дельта-Сучасні технології" 23.10.2023, передані Замовнику, який відмовився їх підписувати.
Заява свідка ОСОБА_1 посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лушкіною О.В. 26.08.2024, реєстровий номер 1813 (а.с.53 том1).
Згідно з ч. 1 ст. 87 ГПК показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.
На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків (ч. 2 ст. 87 ГПК).
ГПК прямо встановлює, що сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. (ч. 3 ст.87 ГПК). 
Таким чином, особиста зацікавленість в результатах розгляду справи, як позивача, так і відповідача, яка є беззаперечною і презюмується, не робить показання таких свідків недопустимим доказом.
У п. 4 ч. 2 ст. 2 ГПК закріплено принцип змагальності сторін, а у ст. 79 ГПК - визначення вірогідності доказів.
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20).
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Таким чином, учасники справи, інші особи, зацікавлені у певному результаті розгляду справи, можуть надавати показання свідка і можуть бути допитані судом в якості свідків, який оцінює ці докази у сукупності з іншими відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі ст. 88 ГПК показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.
Місцевий суди дослідив подану заяву свідка та для встановлення викладених в заяві обставин допитав його у судовому засіданні.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає правильним врахування судом попередної інстанції для встановлення обставин справи показань свідка та зазначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Проаналізувавши заяву свідка, суди дійшли висновку про їх відповідність вимогам, порядку складання та засвідчення, визначеним у статтях 87, 88, 90 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а тому зазначена заява є належними та допустимими доказами у цій справі
Суд першої інстанції належним чином оцінив показання ОСОБА_1 у сукупності з іншими доказами у справі та дійшов обґрунтованого висновку про їх достовірність.
Також у якості доказу відповідачем долучено до матеріалів справи відеозапис з приміщення Позивача, зроблений ОСОБА_1 при фактичному наданні послуг дефектування Верстата , на якому міститься Верстат , встановлений на ньому новий Контролер та старий контролер, а також пояснювальний малюнок та роздруківку з цього відео із зображенням Контролера.
Зазначені докази свідчать про поставку контролера позивачу та встановлення його на верстат.
На електронну пошту Відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_3 - заступника директора ОСОБА_7 ) 03.05.2024 надійшов лист, підписаний директором Позивача, про виконання зобов`язань та усунення недоліків Верстата після заміни Контролера (а.с.85-86 том 1). 
Відповідач вказує, що лист від 03.05.2024 надійшов з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 з посиланням на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ОСОБА_8 , директор з продажу) (а.с.101 том 1).
ТОВ "Союз-Спецтехніка" зазначений доказ вважає підробленим та таким, що не може бути визнаний як доказ, оскільки лист не містить номеру та дати, відправлений з невідомої товариству електронної адреси та невідомою особою. Свідок ОСОБА_3 під час його допиту в судовому засіданні як свідка заперечував факт відправки такого листа на адресу відповідача.
Відповідач 07.05.2024 направив Відповідь-вимогу, в якій повторно запропонував підписати та повернути на його адресу видаткову накладну №320 від 23 жовтня 2023 року та Акт надання послуг №316 від 23 жовтня 2023 року.
Позивач 20.05.2024 листом за №8 повідомив про неможливість підписання отриманих від Відповідача документів, відмовляючись визнавати факт отримання контролера.
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом
При розгляді справи апеляційний суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 22.10.2024 року у cправі № 902/859/23:
- за приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;
- належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №910/4055/18, від 16.04.2019 у справі №925/2301/14);
- тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову;
- отже, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №910/13647/19;
- згідно з частинами першою та другою статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються;
- отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №922/2319/20, від 16.02.2021 у справі №913/502/19, від 13.08.2020 у справі №916/1168/17, від 16.03.2021 у справі №905/1232/19;
- обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;
- важливим елементом змагальності господарського процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою;
- стаття 79 ГПК України містить стандарт доказування "вірогідності доказів", який підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу;
- іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;
- одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);
- таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність;
- в даному випадку Суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17]. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, оскільки вони відповідають установленим обставинам справи та підтверджуються належними, допустимими і достовірними доказами, оціненими в їх сукупності відповідно до ст.86 ГПК України. Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та здійснивши співставлення доказів, поданих кожною зі сторін, колегія суддів дійшла висновку, що докази, покладені судом першої інстанції в основу рішення, є більш вірогідними, ніж доводи та докази, наведені апелянтом на їх спростування. За такого співвідношення доказів, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності встановлених місцевим господарським судом фактичних обставин та не дають підстав для переоцінки доказів чи інших висновків суду першої інстанції. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.
Стосовно доводів позивача, що лист від 03.05.2024 не може вважатись належним доказом у справі, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, господарський суд виснував, що зважаючи на те, що з наданого відповідачем скріншоту з його електронної пошти не можливо встановити вміст повідомлення, отриманого Відповідачем 03.05.2024, а електронна адреса, з якої направлено повідомлення, не ідентифікована як електронна адреса Позивача, відсутні будь-які які відомості, що зазначене повідомлення відправлено особою, зазначеною в самому повідомленню, джерело отримання даного листа достеменно встановити не можливо, зазначена сканована копія листа не розглядається судом як доказ.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неврахування наданого відповідачем електронного доказу як належного та допустимого. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21, відповідно до якої електронні повідомлення визнаються електронними доказами та оцінюються судом за ст.86 ГПК України у сукупності з іншими доказами. При цьому суд може розглядати електронне листування як доказ лише за умови, що воно дозволяє встановити авторів такого листування та його зміст, а висновок щодо належності й допустимості такого доказу робиться з урахуванням усіх обставин конкретної справи, зокрема пунктів 37- 38 згаданої постанови: 
37. Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
38. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для розірвання договору договір про надання послуг від 19.10.2023 та стягнення з відповідача 8880 гривень, оскільки матеріалами справи підтверджено належне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. Доводи позивача щодо істотного порушення договору належними та допустимими доказами не підтверджені. Відповідно до ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України, розірвання договору можливе лише у разі істотного порушення договору іншою стороною, тобто такого порушення, яке значною мірою позбавляє іншу сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
Встановлені судом обставини не свідчать про наявність такого порушення, тому підстави для застосування наслідків, передбачених ст.653 ЦК України, відсутні. У зв`язку з цим рішення місцевого господарського суду в оскарженій частині є законним та обґрунтованим.
Колегія зазначає, що порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення в оскаржуваній частині.
Інші аргументи скаржника були розглянуті колегією суддів, між тим вони не спростовують висновків суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині, оскільки вони не підтверджуються належними доказами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 у справі №904/3536/24 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 у справі №904/3536/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена: 27.07.2026.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя  С.В. Вінніков