ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/9227/25 пров. № А/857/35647/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Господарського суду міста Києва на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року (ухвалене головуючою-суддею Мричко Н.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Господарського суду міста Києва про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Господарського суду м. Києва, в якому просив визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо не надання відповіді на запит №ВСП001/24/04/25 від 24.04.2025 та зобов`язати відповідача належним чином розглянути запит ВСП001/24/04/25 від 24.04.2025 та надати журналісту Всеукраїнської громадської організації (далі - ВГО) "Журналісти проти корупції" ОСОБА_1 відповідь на запит та запитувану інформацію.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність Господарського суду міста Києва щодо несвоєчасного надання відповіді на запит ОСОБА_1 , журналіста ВГО "Журналісти проти корупції" ВСП001/24/04/25 від 24.04.2025. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Господарський суд міста Києва подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у межах даної справи позивачем не був доведений факт ненадання відповіді на запит, натомість Господарським судом міста Києва належними доказами був засвідчений факт здійснення всіх необхідних дій щодо запиту, а саме : підготовка відповіді та скерування його позивачу. У даному випадку ототожнення дефініцій "надати відповідь" та "отримати відповідь" призвело до формування судом першої інстанції помилкових висновків, оскільки саме факт своєчасного надання відповіді був відображений в автоматизованій системі документообігу. При цьому, Господарський суд міста Києва звертає увагу на те, що помилка в адресі електронної пошти мала місце саме при скеруванні відповіді, що підтверджується копією листа від 02.05.2025 за №05-16/32/25 та підтвердження направлення. Крім того, у своєму запиті на отримання інформації ОСОБА_1 не вказував електронну адресу пошти, на яку він мав намір отримати відповідь на запит, натомість лише на бланку Всеукраїнської громадської організації "Журналісти проти корупції" містилась інформація про контактні дані ОСОБА_1 . Крім того, у межах розгляду справи №380/9227/25 Львівським окружним адміністративним судом було встановлено, що помилка була виправлена відповідачем шляхом надіслання відповіді у формі листа від 12.05.2025 за №05-16/40/25 на повторний запит від 04.05.2025 за №ВСП001/04/05/25, з одночасним повідомлення про надання відповіді на запит від 24.04.2025 за №ВСП001/24/04/25, із зазначенням підстави не доставлення відповіді та направленням попередньої відповіді на запит (копії листа від 12.05.2025 за №05-16/40/25 та підтвердження направлення містяться в матеріалах справи).
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 24.04.2025 ОСОБА_1 , журналіст ВГО "Журналісти проти корупції" скерував до Господарського суду міста Києва запит на публічну інформацію ВСП001/24/04/25, у якому просив надати наступну інформацію : "1) Прошу надати копію Наказу про призначення начальника відділу аналітичної роботи, статистики та аналізу застосування судової практики Господарського суду міста Києва Наталію Святнюк відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації загаданого Суду; 2) Прошу надати копію посадової інструкції начальника відділу аналітичної роботи, статистики та аналізу застосування судової практики Господарського суду міста Києва Наталії Святнюк із зазначенням у інструкції, що вона є відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації та має право підписувати відповіді на запити за керівника органу - розпорядника інформації".
04.05.2025 ОСОБА_1 , журналіст ВГО "Журналісти проти корупції" скерував до Господарського суду міста Києва повторний запит на публічну інформацію, у якому зазначив, що станом на дату складання повторного запиту, відповідь на запит ВСП001/24/04/25 від 24.04.2025 йому не надана, а тому такий повторно звертається до розпорядника інформації з проханням невідкладно розглянути його запит ВСП001/24/04/25 та надати вичерпну інформацію.
Не отримавши станом на дату звернення до суду відповіді на запити, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як розпорядником інформації встановленого статтею 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI від 13.01.2011 (далі - Закон №2939-VI) порушено строк надання відповіді на запит позивача ВСП001/24/04/25 від 24.04.2025.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Відповідно до ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або межах повноважень та інший спосіб - на свій вибір.
Закон №2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес.
Відповідно до ч.4 ст.13 Закону №2939-VI, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Статтею 5 Закону №2939-VI передбачено забезпечення доступу до інформації шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно дефініції, наведеній у статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону №2939-VI визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується : 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Відповідно до ст.4 Закону №2939-VI, доступ до публічної інформації здійснюється на принципах : 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Згідно ч.2 ст.19 Закону №2939-VI, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. 
Частиною першою статті 20 Закону №2939-VI на розпорядника інформації покладено обов`язок надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Частиною другою статті 20 Закону №2939-VI передбачено, що у разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках : 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Наведений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Крім того, частиною другою статті 6 цього Закону передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог (трискладовий тест) : 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Отже, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник на запит вказує якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. В іншому випадку така відмова надати запитувану інформацію є необґрунтованою та такою, що суперечить Закону.
Аналізуючи приведені вище норми суд зазначає, що розпорядник інформації повинен надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації, при цьому, такий повинен бути повним, достовірним та точним або мотивовану відмову у наданні запитуваної інформації, у разі наявності підстав, визначених статтею 22 Закону №2939-VI.
При цьому, колегія суддів зазначає, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону).
Як видно з матеріалів справи, відповідь на запит позивач просив надіслати на його електронну пошту "ІНФОРМАЦІЯ_1".
Судом встановлено, що у відповідь на запит від 25.04.2025 Господарський суд міста Києва сформував журналісту ВГО "Журналісти проти корупції" ОСОБА_1 відповідь за Вих. №05-16/32/25, зі змісту якої видно, що "... у Господарському суді міста Києва окремо як документ не створювався наказ про призначення начальника відділу аналітичної роботи, статистики та аналізу застосування судової практики Господарського суду міста Києва Святнюк Наталії відповідальною особою з надання відповідей на запити на публічну інформацію. В посадовій інструкції начальника відділу аналітичної роботи, статистики та аналізу застосування судової практики Господарського суду міста Києва не зазначено, що вона є відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації та має право підписувати відповідні запити. Порядок доступу до публічної інформації, що знаходиться у володінні Господарського суду міста Києва врегульований Положенням про доступ до публічної інформації у Господарському суд міст Києва, затверджений наказом голови суду №69 від 26.09.2023 (далі - Положення №69). 
Відповідно до п.4.5 Розділ IV Положення №69, підготовку відповіді на запит на публічну інформацію здійснює визначений резолюцією керівника апарату структурний підрозділ (головний виконавець). Відповідь на запит на публічну інформацію надається за підписом начальника відділу аналітичної роботи, статистики та аналізу застосування судової практики або особи, яка виконує його обов`язки. Положення про доступ до публічної інформації у Господарському суді міста Києва розміщено на офіційному веб-сайті Господарського суду міста Києва веб порталу "Судова влада" у розділі "Громадянам" (підрозділ) "публічна інформація".
З огляду на те, що позивач не отримав відповідь на запит ВСП001/04/05/25 від 25.04.2025, він повторно 05.05.2025 надіслав до Господарського суду міста Києва запит ВСП001/04/05/25 від 04.05.2025???, в якому повідомив, що не отримав відповідь на запит ВСП001/04/05/25 від 25.04.2025.
Разом з тим, як встановлено судом, під час опрацювання повторного запиту позивача було виявлено, що відповідь за Вих.№05-16/32/25 від 02.05.2025 на запит позивача ВСП001/04/05/25 від 25.04.2025 надіслана на електронну пошту, що не відповідає адресі електронної пошти позивача, а саме замість "ІНФОРМАЦІЯ_1" відповідачем було введено "zuhukov.pero.org.ua@gmail.com".
Така помилка була виправлена відповідачем шляхом надіслання відповіді у формі листа від 12.05.2025 за №05-16/40/25 на повторний запит від 04.05.2025 за №ВСП001/04/05/25 з одночасним повідомлення про надання відповіді на запит від 24.04.2025 за №ВСП001/24/04/25 із зазначенням підстави не доставлення відповіді та направленням попередньої відповіді на запит (копії листа від 12.05.2025 за №05-16/40/25 та підтвердження направлення містяться в матеріалах справи).
Щодо запитуваної позивачем інформації, Господарський суд міста Києва повідомив, що запитуваний наказ судом не створювався. Крім того повідомив, що в посадовій інструкції начальника відділу аналітичної роботи, статистики та аналізу застосування судової практики Господарського суду міста Києва не зазначено, що він є відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації та має право підписувати відповіді на запити. Порядок доступу до публічної інформації, що знаходиться у володінні Господарського суду міста Києва, врегульований Положенням №69, пунктом 4.5 якого визначено, що підготовку відповіді на запит на публічну інформацію здійснює визначений резолюцією керівника апарату структурний підрозділ (головний виконавець). Відповідь на запит на публічну інформацію надається за підписом начальника відділу аналітичної роботи, статистики та аналізу застосування судової практики або особи, яка виконує його обов`язки.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач у справі, як розпорядник інформації надав повну інформацію на запит ОСОБА_1 . ВСП001/24/04/25 від 24.04.2025.
Проте, така інформація була надана поза визначеним статтею 20 Закону №2939-VI п`ятиденним строком.
Враховуючи вищенаведене, а саме порушення відповідачем як розпорядником інформації встановленого статтею 20 Закону №2939-VI строку надання відповіді на запит позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення даного позову.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.2 ч.6 ст.12 КАС України, дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, ухвалене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Господарського суду міста Києва залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року по справі №380/9227/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук