ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/2755/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Свалявський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області , у якому просить:
-Визнати протиправною відмову Свалявського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, викладену в листі № Ш-3/6/2121-26 від 03 квітня 2026 року, в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі паспортної книжечки без попереднього рішення суду.
-Зобов`язати Свалявський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, з урахуванням моєї відмови від реєстраційного номера облікової картки платника податків (Повідомлення № 0712-22-00112 від 09.02.2022) та моїх релігійних переконань щодо непередачі біометричних даних до електронних реєстрів, у порядку, встановленому Тимчасовим порядком, затвердженим наказом МВС України № 456 від 06.06.2019.
В обгрунтування вказує, що був змушений у 2020 році прийняти оформлення паспорта у формі картки ID-картки, серія НОМЕР_1 , виданий 07.05.2020 року, з відмовою від прийняття РНОКПП та з 2022 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою № 2111-5001623496 від 20.05.2022 року, виданою посадовою особою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення. Відповідно до релігійних переконань позивач не може погодитися на вимушене прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та на внесення моїх біометричних і персональних даних до Єдиного державного демографічного реєстру в тому обсязі, який передбачено для паспорта у формі картки. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2026 року відкрито справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи.
22 червня 2026 року Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області подало відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки Постанова № 745 набрала чинності з 1 листопада 2016 року, і з тієї ж дати офіційно встановлено, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки 3 безконтактним електронним носієм 3 використанням бланка, затвердженого постановою № 302. На сьогодні оформлення і видача паспорта громадянина України особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, здійснюється в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ. Водночас, згідно з Тимчасовим порядком № 456 та практикою ДМС, особі відмовляється в оформленні або видачі паспорта, якщо вона вже має паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну через непридатність, помилки тощо). Позивач фактично просить анулювати діючий законний документ без передбачених законом підстав, керуючись виключно власним трактуванням релігійних поглядів та переконань.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 07.05.2020 року видано паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , який дійсний до 07.05.2030 року, орган видачі - 1258.
03 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Свалявського відділу ГУ ДМС України із заявою про оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі паспортної книжечки.
Листом від 21 квітня 2026 року № Ш-3/6/2121-26 відповідач повідомив позивача, що чинним законодавством України передбачено видачу паспорта громадянина України виключно у формі ID-картки. Оформлення паспорта зразка 1994 року (у формі книжечки) за бажанням особи міграційною службою не здійснюється, окрім випадків наявності відповідного рішення суду, яке набрало законної сили.
Відмову відповідача оформити та видати паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки позивач вважає протиправною, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус від 20.11.2012 № 5492-VI (далі Закон № 5492-VI), постановою Верховної Ради України Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ (далі Положення № 2503-ХІІ), постановою Кабміну України Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України від 25.03.2015 № 302 (далі Порядок № 302).
Законом № 5492-VI визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 5492-VI єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Згідно з ч. 2 та 3 ст. 4 Закону № 5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом ч. 1 ст. 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних.
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус (ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI).
Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (пп. а п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI).
Ч. 1, 2 ст. 14 Закону № 5492-VI встановлено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону № 5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Ч. 7 вказаної статті передбачено, що уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.
Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.
За приписами ч. 1-4 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 та абз. 2 ч. 2 ст. 21 Закону № 5492-VI постановою від 25.03.2015 № 302 (далі Постанова № 302) Кабінет Міністрів України затвердив зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
П. 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302, передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
В ході розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 07.05.2020 року видано паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , який дійсний до 07.05.2030 року, орган видачі - 1258.
В подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою про заміну йому паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.
Листом від 21 квітня 2026 року № Ш-3/6/2121-26 відповідач повідомив позивача, що чинним законодавством України передбачено видачу паспорта громадянина України виключно у формі ID-картки. Оформлення паспорта зразка 1994 року (у формі книжечки) за бажанням особи міграційною службою не здійснюється, окрім випадків наявності відповідного рішення суду, яке набрало законної сили.
Суд зауважує, що позивач реалізував своє право щодо оформлення та отримання паспорта громадянина України у формі ID картки.
Особисте ініціювання процедури оформлення позивачем паспорта громадянина України згідно приписів Закону № 5492-VІ та Порядку № 302 має наслідком застосування норм саме вказаних правових актів.
Крім того, Порядком № 302 не передбачено можливість обміну паспорта громадянина України у формі ID картки на паспорт у формі книжечки.
Також, щодо посилань позивача про те, що ним було оформлено відмову від РНОКПП заявою про відмову від 04.02.2022 року та повідомленням Свалявської ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області № 0712-22-00112 від 09.02.2022 року про відмову від прийняття реєстраційного номера, суд вказує наступне.
Суд наголошує, що застосування положень постанови Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" від 26.06.1992 № 2503-ХІІ є належним у випадках, коли особа ще не надавала згоду на внесення її персональних даних до ЄДДР.
Враховуючи, що позивачу вже було видано паспорт громадянина України у формі ID картки, то фактично у Реєстрі вже містяться його персональні дані та йому присвоєно унікальний номер запису, а за приписами ч. 1 ст. 10 Закону № 5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Тому, правові підстави для оформлення паспорта у формі книжечки замість паспорта у формі ID картки, відсутні.
Під розгляду справи суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 21 грудня 2022 року у справі № 160/1/21, від 08 червня 2023 року у справі № 380/5977/21, від 22 березня 2024 року у справі № 540/4500/21.
Таким чином, використання позивачем паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, при виготовленні та отриманні якого ним було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, не є підставою для присвоєння його повторно, відтак отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує прав позивача та не є втручанням в його приватне життя.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.
Оскільки, подана заява про оформлення та видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі паспортної книжечки, за суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена законодавством.
Отже, сама по собі незгода позивача зі змістом відповіді не спростовує факту розгляду вказаного звернення в установленому законом порядку та не може бути підставою для визнання протиправними дій відповідача і задоволення позовних вимог щодо зобов`язання останнього видати паспорт у формі книжечки.
Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Свалявський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Свалява, пл. Головна, буд. 1, ЄДРПОУ 37809328), Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коршинського Івана, буд. 12А, ЄДРПОУ 3739608660) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Ю.Ю.Дору