В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/335/26 
Провадження № 1-кп/936/90/2026 

07.07.2026 селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 
за участю секретаря с/з ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченої ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Воловець обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №12026078090000019 від 04.03.2026 щодо: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, раніше засуджена за вироком Воловецького районного суду від 25.02.2026 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , 04.03.2026 близько 7:47 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , в ході виниклого конфлікту з матір`ю ОСОБА_6 , яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно лівою рукою схопила ОСОБА_6 за волосся та почала тягати за нього, а іншою рукою нігтями пальців рук дряпала обличчя ОСОБА_6 , чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 , тілесні ушкодження у вигляді садна лівої щоки. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна лівої щоки, за ступенем тяжкості згідно наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Пункту 2.3.1.«а» кваліфікується, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненому визнала повністю, зокрема підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а саме пояснила, що 04.03.2026 зранку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у неї виник конфлікт з матір`ю ОСОБА_6 , під час якого нею спричинено матері ОСОБА_6 , тілесні ушкодження, щиро розкаялася, просила суворо не карати, зазначила, що помирилась з потерпілою.
Потерпіла у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.
Враховуючи, що обвинувачена повністю визнала свою вину, відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Суд належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, а саме, що характеризують особу обвинуваченої, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), і її дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченій, у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, суд враховує, що метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості відноситься до проступків.
З досліджених даних про особу обвинуваченої встановлено, що вона раніше судима, на наркологічному та психіатричному обліку у КНП "Воловецька центральна лікарня Воловецької селищної ради" не перебуває, орган місцевого самоврядування по місцю фактичного проживання характеризує обвинувачену посередньо.
Згідно з ст.66 КК України обставинами справи, що пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченої.
Обтяжуючою обставиною справи згідно ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Враховуючи особу обвинуваченої, позицію покурора щодо міри покарання всі обставини справи в їх сукупності, з метою застосування загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, виходячи з принципів необхідності та достатності призначеного покарання, попередження вчинення нових злочинів, суд приходить висновку про можливість виправлення обвинуваченої за умови призначення покарання у межах санкції ч.1 ст.125 КК України- у виді штрафу.
Окрім того, обвинувачена ОСОБА_5 засуджена вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 25.02.2026, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 роки. 
Водночас відповідно до листа Мукачівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 05.06.2026 за №582/39/4/1-26, ОСОБА_5 засуджена 25.02.2026 Воловецьким районним судом Закарпатської області за ст.126-1 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на два роки, постановлена на облік до центру пробації 15.04.2026.
Положеннями ч. 1, 3 і 4 ст. 71 КК України регламентовано, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає й виконується самостійно.
На підставі наведеного, при призначенні ОСОБА_5 остаточного покарання суд застосовує положення ч.1 і 4 ст. 70 й ч. 3 ст. 72 КК України та призначає остаточне покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією частини 1 статті 125 КК України, самостійному виконанню з яким підлягає часткове виконання покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 8 місяців, призначене обвинуваченій вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 25.02.2026.
Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування до обвинуваченої обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, як до особи, яка вчинила домашнє насильство, суд бере до уваги таке.
Із дослівного змісту ч. 1 ст. 91-1 КК України вбачається, що обмежувальні заходи застосовуються судом у разі вчинення злочину, а не кримінального проступку.
Однак, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 453/225/19 міститься висновок, що поняття злочину, пов`язаного з домашнім насильством, є ширшим за поняття домашнього насильства у нормі ст. 126-1 КК України і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства, зокрема у будь-якому кримінальному правопорушенні, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) Кримінального кодексу як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників.
Оскільки, у кримінальному провадженні потерпіла являється матір`ю обвинуваченої ОСОБА_5 , яка проживає разом з обвинуваченою, вчинене нею кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством, суд в інтересах потерпілої, вважає за необхідне одночасно з призначенням обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, застосувати до неї обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, направивши обвинувачену для проходження програми для кривдників на строк 2 (два) місяці.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальних витрат немає.
Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід не обирався.
Суд, керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України,

У Х В АЛ И В:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, із застосуванням ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 25.02.2026 та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп та пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 8 (вісім) місяців, кожне з яких виконувати самостійно.
На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід, поклавши на неї обов`язок пройти програму для кривдників протягом 2 (двох) місяців, виконання якої покласти на Воловецьку селищну раду Мукачівського району Закарпатської області.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний термін з часу його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7