ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 серпня 2026 року м. Житомир справа № 240/20833/25
категорія 114000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Директора Бистріївської гімназії Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області ОСОБА_1 до Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, 

установив:
У серпні 2025 року Директор Бистріївської гімназії Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області Титарчук Борис Павлович (далі – позивач, ОСОБА_1 ) через систему «Електронний суд» звернувся у суд з позовом до Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (далі – відповідач, Вчорайшенська сільрада), у якому просить визнати протиправними та скасувати рішення 61 сесії VIIІ скликання Вчорайшенської сільради від 08 серпня 2025 року №2224 «Про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею». 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення прийняте без урахування результатів громадського обговорення, громадської думки серед широкого кола осіб, які стосувалися конституційного права на освіту мешканців, батьків, дітей села Бистріївка. Наголошує, що протокол сесії пленарного засідання та оскаржуване рішення не містять обговорення позиції громади та мотивів відхилення (неврахування) зауважень учасників громадських обговорень, відповідно. Також розгляд зазначеного питання проведений без представників громади, які мали бажання приймати участь у його обговоренні. Акцентує увагу, що перед голосуванням на засіданні сесії виступила начальник відділу освіти, культури, молоді, туризму та спорту Вчорайшенської сільської ради Зіневич Т.В., яка повідомила депутатам та присутнім, що Бистріївська гімназія не отримає державної субвенції, так як налічує тільки 36 дітей, що підтверджується інформацією про кількість дітей в системі АІКОМ. Однак станом на 15 липня 2025 року до Бистріївської гімназії було зараховано 45 дітей, що є мінімально необхідною кількістю дітей, станом на 1 вересня 2025 року, для отримання державної субвенції. І ця інформація про кількість дітей вже містилася в системі АІКОМ.
Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено до розгляду в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
22 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що у відповідності до вимог чинного законодавства проєкт рішення про реорганізацію Бистріївської гімназії було затверджено виконавчим комітетом Вчорайшенської сільської ради від 06 серпня 2024 року № 97 та оприлюднено на сайті Вчорайшенської сільської ради наступного дня (за рік до прийняття остаточного рішення). Перед громадськими слуханнями по реорганізації Бистріївської гімназії про початок їх проведення офіційно повідомлено на сайті ради. Громадські слухання відбулися 21 травня 2025 року та протокол за їх наслідками 26 травня 2025 року оприлюднений на офіційному сайті ради. Згідно автоматизованої інформаційної системи АІКОМ у Бистріївській гімназії станом на день прийняття рішення про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею було на 61 сесії VІІІ скликання Вчорайшенської сільської ради 08 серпня 2025 року № 2224 у гімназії нараховувалося 36 дітей. На спростування твердження позивача про зарахування 45 учнів станом на день прийняття рішення відповідач зауважує, що до зазначеної кількості включені діти, які навчаються в інших навчальних закладах та в інших областях. Акцентує увагу, що сесія ради є відкритою та гласною, а тому представники громади могли безперешкодно бути присутні під час обговорення проєкту рішення по реорганізації Бистріївської гімназії. Наголошує, що відповідач забезпечив для всіх учнів можливість навчатися, вирішено питання щодо підвезення здобувачів освіти до Вчорайшенського ліцею. 
За результатами вивчення наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку про необхідність здійснення розгляду справи у судовому засіданні, про що 03 листопада 2025 року постановив відповідну ухвалу.
У судовому засідання позивач та його представник просили позов задовольнити з наведених у ньому підстав. Зауважували, що протокол громадських слухань, розміщений на сайті відповідача, не відповідає дійсності, оскільки не містить пропозицій, які були висловлені під час громадських обговорень.
Представники відповідача проти задоволення позову заперечували. Наголошували, що рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням визначеної законодавством процедури.
За результатами проведеного судового засідання, позивачу надано час для подання суду додаткових пояснень щодо розбіжностей в інформації, яка міститься в системі АІКОМ, якою користувався позивач та відповідач, а відповідачу – для надання своїх заперечень.
На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотань представників сторін 26 листопада 2025 року суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до журналу судового засідання.
04 грудня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, до яких долучено лист Державної наукової установи «Інститут освітньої аналітики» від 01 грудня 2025 року №05-10/562, згідно якого станом на 08 серпня 2025 року в АІКОМ-2 було введено 45 здобувачів освіти Бистріївської гімназії.
Того ж дня до суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких зазначено про відсутність у відділу освіти можливості бачити дані АІКОМ-2 станом на серпень 2025 року згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 08 вересня 2025 року №1223. Покликаючись на приписи Положення про філію закладу освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06 грудня 2017 року № 1568, зауважує, що правові підстави для створення Бистріївської філії Вчорайшенського ліцею відсутні.
За результатами ознайомлення з названими поясненнями та доданими до них документами суд ухвалою від 15 грудня 2025 року витребував у Державної наукової установи «Інститут освітньої аналітики» інформацію про те, з якого моменту модернізована версія ПАК «АІКОМ» (АІКОМ-2) почала використовуватися як основне джерело інформації, а також скільки здобувачів освіти Бистріївської гімназії Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області було введено до старої версії ПАТ «АІКОМ» (АІКОМ-1) станом на 08 серпня 2025 року, зупинив провадження у справі до дати отримання витребуваних документів.
17 січня 2026 року до суду надійшов лист Державної наукової установи «Інститут освітньої аналітики», згідно якого наказом Міністерства освіти і науки України від 25 квітня 2025 року №630 було ініційовано приймання модернізованого програмного забезпечення програмно-апаратного комплексу «Автоматизований інформаційний комплекс освітнього менеджменту» (АІКОМ) та затверджено протоколи відповідних приймальних випробувань. У подальшому згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 08 вересня 2025 року №1223 збір даних сфери загальної середньої освіти в оновленій системі (АІКОМ 2) в 2025/2026 навчальному році вважається основним, його якість контрольно верифікується за результатами альтернативного збору в старій систем (АІКОМ 1). До моменту виведення модулів старої системи з експлуатації – обидві версії системи (стара і нова) функціонують паралельно. Інформацію про кількість здобувачів освіти Бистріївської гімназії в старій системі станом на 08 серпня 2025 року не надано, проте повідомлено, що станом на 01 вересня 2025 року в названому закладі обліковувалося 45 здобувачів.
За результатами ознайомлення з названим листом суд ухвалою від 16 лютого 2026 року поновив провадження у справі, а для повного та об`єктивного вирішення справи витребував у Державної наукової установи «Інститут освітньої аналітики» інформацію про те, скільки здобувачів освіти Бистріївської гімназії Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області було введено (було додано) до старої версії ПАТ «АІКОМ» (АІКОМ-1) в період з 07 серпня 2025 року по 01 вересня 2025 року включно з уточненням дат такого введення (додавання), та зупинив провадження у справі до дати отримання витребуваних документів.
На виконання вимог ухвали суду Державна наукова установа «Інститут освітньої аналітики» повідомила, що за результатами опрацювання наявних даних у ПАТ «АІКОМ» встановлено, що у період з 07 серпня по 01 вересня 2025 року було створено 10 профілів облікових записів дітей, а саме: 13 серпня 2025 року – 9 облікових записів та 23 серпня 2025 року – 1 обліковий запис.
У період з 13 по 25 травня 2026 року головуюча суддя перебувала у стані тимчасової непрацездатності, з 08 по 10 червня 2026 року та з 29 по 31 липня 2026 – у відрядженнях, а з 06 по 27 липня 2026 року – у відпустці.
Ухвалою суду від 07 серпня 2026 року поновлено провадження у справі.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження.
За результатами вивчення поданих сторонами документів, суд установи, що 06 серпня 2024 року виконавчим комітетом Вчорайшенської сільської ради прийнято рішення №97 «Про внесення на громадське обговорення проєкту рішення «Про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею».
Названим рішенням створено комісію з обговорення проєкту рішення реорганізації Бистріївської гімназії, провести обговорення до червня 2025 року, а також доручено секретарю виконавчого комітету забезпечити оприлюднення рішення на офіційному сайті сільської ради.
Додатком 2 до названого рішення є проєкт рішення Вчорайшенської сільської ради «Про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею».
Факт оприлюднення названого рішення на сайті сільської ради визнають сторони у справі, а тому є таким, що в силу приписів частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягає доведенню.
Розпорядженням голови Вчорайшенської сільської ради від 06 травня 2025 року №42 «Про проведення громадського обговорення (слухання) щодо реорганізації Бистріївської гімназії Вчорайшенської сільської ради шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею Вчорайшенської сільської ради» призначено проведення громадського обговорення у формі громадських слухань щодо реорганізації Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею на 21 травня 2025 року о 14:00 годин.
21 травня 2025 року проведено громадське обговорення щодо реорганізації Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею.
За результатами такого обговорення складений протокол, в якому зафіксована позиція учасників громадських слухань.
08 серпня 2026 року Вчорайшенська сільська рада, за результатами обговорення, керуючись статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», законами України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань», відповідно до статей 104 – 107 Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України прийняла рішення №2224 «Про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею».
Покликаючись на те, що зазначене рішення прийняте без урахування результатів громадського обговорення, громадської думки серед широкого кола осіб, які стосувалися конституційного права на освіту мешканців, батьків, дітей села, не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, а відтак порушує права та законні інтереси учасників освітнього процесу села Бистріївка, серед яких є і внутрішньо-переміщені особи, позивач просить визнати його протиправним і скасувати.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 3 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Згідно з частиною 1 статті 144 Основного закону органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
За приписами частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України № 280/97-ВР, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до частин 1, 3 статті 24 Закону № 280/97-ВР правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.
Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим – також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України № 280/97-ВР територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.
Реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради.
Частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України №280/97-ВР установлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.
Відповідно до частини 2 статті 64 Закону України № 280/97-ВР сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про освіту» від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України № 2145-VIII) освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства. Фінансування освіти є інвестицією в людський потенціал, сталий розвиток суспільства і держави.
Положеннями статті 13 названого Закону встановлено, що для забезпечення територіальної доступності повної загальної середньої освіти органи місцевого самоврядування створюють і утримують мережу закладів освіти та їхніх філій.
Кожна особа має право здобувати початкову та базову середню освіту в закладі освіти (його філії), що найбільш доступний та наближений до місця проживання особи.
Право особи здобувати початкову та базову середню освіту у державному або комунальному закладі освіти (його філії), за яким закріплена територія обслуговування, на якій проживає ця особа, гарантується, що не обмежує право особи обрати інший заклад освіти.
Засновник закладу освіти або уповноважений ним орган (особа) приймає рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію, зміну типу закладу освіти, затверджує статут (його нову редакцію), укладає засновницький договір у випадках, визначених законом (абзац 1 частини 2 статті 25 Закону України №2145-VIII).
Згідно із частиною 2 статті 66 Закону України № 2145-VIII районні, міські ради, зокрема, відповідають за реалізацію державної політики у сфері освіти та забезпечення якості освіти на відповідній території, забезпечення доступності дошкільної, початкової та базової середньої освіти, позашкільної освіти; планують та забезпечують розвиток мережі закладів дошкільної, початкової та базової середньої освіти, позашкільної освіти; засновують заклади освіти, а також реорганізовують, перепрофільовують (змінюють тип) та ліквідовують їх з урахуванням спеціальних законів; забезпечують доступність дошкільної та середньої освіти для всіх громадян, які проживають на відповідній території, та вживають заходів для забезпечення потреби у дошкільній та позашкільній освіті.
Отже, органи місцевого самоврядування створюють, реорганізовують, ліквідують чи змінюють типи закладів освіти, забезпечуючи доступність загальної середньої освіти (дошкільні, загальноосвітні, позашкільні та професійно-технічні навчальні заклади), та можуть організовувати навчання у закладах освіти різних територіальних громад. Така самостійність дозволяє районній, міській раді враховувати специфіку місцевості, потреби населення та демографічну ситуацію під час прийняття рішень, що сприяє більш ефективному управлінню системою загальної середньої освіти.
Доступність повної загальної середньої освіти як складова конституційного права на освіту забезпечується, зокрема територіальною доступністю, яка полягає у створенні достатньо розгалуженої мережі закладів повної загальної середньої освіти, яка б дозволяла кожній дитині здобувати середню освіту у найбільш наближеному до її місця проживання закладі, а у разі неможливості організації такої мережі – забезпечення підвезення учнів до відповідного закладу, а також належним фінансуванням закладів повної загальної середньої освіти, яке здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів шляхом передачі такому закладу освіти цільового обсягу коштів у розмірі фінансового нормативу бюджетної забезпеченості одного учня, який здобуває повну загальну середню освіту (пункт 59 постанови Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 460/25721/22).
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463-IX з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України № 463-IX) засновником закладу загальної середньої освіти є орган державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та/або юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад загальної середньої освіти або які в інший спосіб відповідно до законодавства набули прав і обов`язків засновника.
Територіальну доступність повної загальної середньої освіти забезпечують у межах повноважень органи державної влади та органи місцевого самоврядування шляхом, зокрема, формування та утримання мережі закладів освіти, у тому числі опорних, їхніх структурних підрозділів (філій) (частина 1 статті 8 Закону України № 463-IX).
Частиною 4 статті 31 Закону України № 463-IX визначено, що у складі закладів загальної середньої освіти можуть функціонувати такі внутрішні структурні підрозділи: дошкільний підрозділ (у складі початкової школи або гімназії); позашкільний підрозділ; пансіон (у складі ліцеїв, спеціальних закладів загальної середньої освіти та закладів спеціалізованої освіти); інші внутрішні структурні підрозділи. Заклад загальної середньої освіти може мати у своєму складі філію (філії).
Згідно з частинами 1, 2 статті 32 названого Закону рішення про утворення, реорганізацію, ліквідацію чи перепрофілювання (зміну типу) закладу загальної середньої освіти приймає його засновник (засновники).
Мережа закладів загальної середньої освіти формується відповідно до законодавства з урахуванням соціально-економічної та демографічної ситуації, а також відповідно до культурно-освітніх та інших потреб територіальної громади та/або суспільства. Розвиток мережі комунальних початкових шкіл, гімназій забезпечують районні, міські, сільські, селищні ради.
Рішення про утворення комунальних початкових шкіл, гімназій як окремих юридичних осіб, їх реорганізацію, ліквідацію чи перепрофілювання (зміну типу) приймають районні, міські, сільські, селищні ради.
У разі реорганізації чи ліквідації закладу загальної середньої освіти засновник зобов`язаний забезпечити учням можливість продовжити здобуття загальної середньої освіти на відповідному рівні освіти.
Реорганізація, зміна типу, ліквідація закладу загальної середньої освіти у сільській місцевості допускається лише після громадського обговорення проекту відповідного рішення засновника, який оприлюднюється не менше ніж за один рік до прийняття відповідного рішення.
Для започаткування та проведення освітньої діяльності комунального ліцею засновник має забезпечити відповідність такого закладу освіти вимогам, що визначені цим Законом, положенням про ліцей та ліцензійними умовами, у тому числі щодо:
функціонування не менше двох класів за трьома профілями навчання на рівні профільної середньої освіти (протягом 10-12 років навчання учнів);
функціонування ліцею як окремої юридичної особи, відокремленої від початкової школи та гімназії, крім випадків, визначених цим Законом;
забезпечення здобуття учнями профільної середньої освіти відповідно до профілів навчання з навчальним навантаженням та з можливістю обрання учнями навчальних предметів (інтегрованих курсів, інших освітніх компонентів) в обсягах, що визначаються законодавством;
створення безпечного, інклюзивного та цифрового освітнього середовища відповідно до вимог законодавства;
підвезення (у разі потреби) учнів і педагогічних працівників до закладу освіти (місця навчання, роботи) та у зворотному напрямку до місця проживання (за потреби) на відстань, що визначається законодавством;
забезпечення проживання учнів у пансіонах у разі, якщо час їхнього доїзду до ліцею буде більше норми, визначеної законодавством;
забезпечення учасникам освітнього процесу вільного і безоплатного бездротового доступу до мережі Інтернет з характеристиками, що відповідають вимогам законодавства, у приміщеннях закладу освіти, у тому числі у пансіоні;
забезпечення здобувачів освіти харчуванням у порядку та відповідно до вимог, визначених Кабінетом Міністрів України;
відповідності іншим вимогам, визначеним законодавством.
Рішення про утворення початкової школи як структурного підрозділу у складі гімназії, його реорганізацію, ліквідацію чи перепрофілювання (зміну типу) приймає (приймають) засновник (засновники) такого закладу.
З метою задоволення духовних потреб громадян приватні заклади освіти, зокрема засновані релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, мають право визначати релігійну спрямованість своєї освітньої діяльності.
Під час утворення закладу загальної середньої освіти засновник зобов`язаний враховувати вимоги ліцензійних умов провадження освітньої діяльності у сфері загальної середньої освіти.
У разі реорганізації чи ліквідації закладу загальної середньої освіти засновник зобов`язаний забезпечити учням можливість продовжити здобуття загальної середньої освіти на відповідному рівні освіти.
Реорганізація, зміна типу, ліквідація закладу загальної середньої освіти у сільській місцевості допускається лише після громадського обговорення проекту відповідного рішення засновника, який оприлюднюється не менше ніж за один рік до прийняття відповідного рішення.
Реорганізація і ліквідація спеціальних закладів загальної середньої освіти допускаються лише після погодження проекту відповідного рішення засновника центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Заклади загальної середньої освіти можуть бути передані засновниками у комунальну чи державну власність відповідно до законодавства.
Отже, однією із гарантій права на освіту є доступність освіти, що виражається у забезпеченні належного фінансування закладів освіти, яке здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів шляхом передачі такому закладу освіти цільового обсягу коштів у розмірі фінансового нормативу (з урахуванням відповідних коригуючих коефіцієнтів) бюджетної забезпеченості одного учня, який здобуває повну загальну середню освіту.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 442/8337/17.
З огляду на зазначене, належне фінансування загальної середньої освіти, оптимальність використання бюджетних коштів з урахуванням розподілу освітньої субвенції між місцевими бюджетами, є однією з гарантій забезпечення доступу до загальної середньої освіти.
Іншою гарантією доступності освіти є територіальна доступність повної загальної середньої освіти, яка відповідно до частини 1 статті 8 Закону України № 463-IX забезпечують у межах повноважень органи державної влади та органи місцевого самоврядування шляхом:
формування та утримання мережі закладів освіти, у тому числі опорних, їхніх структурних підрозділів (філій);
функціонування міжшкільних ресурсних центрів;
закріплення території обслуговування за комунальними закладами освіти (їхніми структурними підрозділами), що забезпечують здобуття початкової та/або базової середньої освіти;
підвезення учнів та педагогічних працівників до закладу освіти і у зворотному напрямку;
створення та утримання пансіонів;
сприяння запровадженню з урахуванням вибору батьків дітей або осіб, які досягли повноліття, різних форм здобуття повної загальної середньої освіти, їх забезпечення та підтримки тощо.
Згідно з частиною 2 цієї ж правової норми кожна дитина має право на здобуття початкової та базової середньої освіти у найбільш доступному та наближеному до місця її проживання закладі освіти (його структурному підрозділі).
Право дитини на здобуття початкової та базової середньої освіти у комунальному закладі освіти (його структурному підрозділі), за яким закріплена територія обслуговування, на якій проживає дитина, гарантується, що не обмежує право батьків дитини або особи, яка досягла повноліття, обирати інший заклад освіти відповідно до законодавства.
Для належного та ефективного визначення і закріплення за закладом освіти території обслуговування місцеві органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування ведуть облік дітей дошкільного та шкільного віку, враховують спроможність кожного закладу освіти і демографічну ситуацію на відповідній території та у разі необхідності забезпечують створення додаткових класів. При цьому кількість класів початкової школи має забезпечувати здобуття початкової освіти всіма дітьми, які проживають на території обслуговування відповідного закладу освіти.
Зі змісту наведених норм права вбачається, що доступність повної загальної середньої освіти як складова конституційного права на освіту забезпечується, зокрема територіальною доступністю, яка полягає у створенні достатньо розгалуженої мережі закладів повної загальної середньої освіти, яка б дозволяла кожній дитині здобувати середню освіту у найбільш наближеному до її місця проживання закладі, а у разі неможливості організації такої мережі – забезпечення підвезення учнів до відповідного закладу, а також належним фінансуванням закладів повної загальної середньої освіти, яке здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів шляхом передачі такому закладу освіти цільового обсягу коштів у розмірі фінансового нормативу бюджетної забезпеченості одного учня, який здобуває повну загальну середню освіту.
Суд також ураховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 листопада 2021 року у справі № 290/791/16-а, чинним законодавством закріплено обов`язковість загальної середньої освіти, однак не встановлено обов`язковості її здобуття лише у конкретному навчальному закладі.
Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалося сторонами у справі, що всі діти, які навчалися у Бистріївській гімназії забезпеченні можливістю навчання шляхом організації їх підвезення до Вчорайшенського ліцею.
Надаючи оцінку доводу позивача про те, що оскаржуване рішення прийняте без урахування результатів громадського обговорення, громадської думки серед широкого кола осіб, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Як було зазначено вище, відповідно до абзацу 2 пункту 30 частини 1 статті 26 Закону України №280/97-ВР реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради.
Статтею 59 названого Закону встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.
Згідно з положеннями статті 13 Закону України №280/97-ВР територіальна громада має право проводити громадські слухання – зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування. Громадські слухання проводяться не рідше одного разу на рік. Пропозиції, які вносяться за результатами громадських слухань, підлягають обов`язковому розгляду органами місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 3 Порядку проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики» від 03 листопада 2010 року №996 з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Порядок № 996) консультації з громадськістю проводяться з питань, що стосуються суспільно-економічного розвитку держави, реалізації та захисту прав і свобод громадян, задоволення їх політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів.
Пунктом 11 цього Порядку передбачено, що консультації з громадськістю проводяться у формі публічного громадського обговорення, електронних консультацій з громадськістю (безпосередні форми) та вивчення громадської думки (опосередкована форма).
Згідно з пунктом 12 Порядку №996 в обов`язковому порядку проводяться консультації з громадськістю у формі публічного громадського обговорення та/або електронних консультацій з громадськістю щодо проектів нормативно-правових актів, які: стосуються конституційних прав, свобод та обов`язків громадян; стосуються життєвих інтересів громадян, у тому числі впливають на стан навколишнього природного середовища; передбачають провадження регуляторної діяльності у певній сфері; визначають стратегічні цілі, пріоритети і завдання у відповідній сфері державного управління (у тому числі проекти державних і регіональних програм економічного, соціального і культурного розвитку, рішення стосовно їх виконання); стосуються інтересів територіальних громад, здійснення повноважень місцевого самоврядування, делегованих органам виконавчої влади відповідними радами; визначають порядок надання адміністративних послуг тощо.
Пунктом 13 Порядку № 996 визначено, що публічне громадське обговорення передбачає організацію і проведення публічних заходів: конференцій, форумів, громадських слухань, засідань за круглим столом, зборів, зустрічей (нарад) з громадськістю; Інтернет-конференцій, відеоконференцій.
Зі змісту наведених норм права вбачається, що консультації з громадськістю проводяться в обов`язковому порядку, зокрема з приводу розроблення та реалізації програм економічного, соціального і культурного розвитку, зокрема, якщо рішення впливає на таке важливе конституційне право, як право на освіту, що є безумовною підставою для врахування думки територіальної громади при прийнятті таких рішень.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 359/6814/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 720/1536/16-а, від 17 жовтня 2019 року у справі № 1640/3147/18, від 30 листопада 2021 року у справі № 290/791/16-а та від 27 січня 2023 року у справі № 300/5730/21.
Разом з тим, зі змісту Порядку № 996 вбачається, що консультації з громадськістю можуть проводитися у різних формах, зокрема у формі публічного громадського обговорення, електронних консультацій або вивчення громадської думки; проведення громадського обговорення може здійснюватися шляхом організації конференцій, форумів, зустрічей, проведення інформаційно-роз`яснювальної роботи тощо.
Правовий висновок про те, що опублікування проєкту відповідного рішення, пояснювальної записки до нього, проведення інформаційну-роз`яснювальної роботи з педагогічним колективом та батьківською громадськістю, розгляд та надання відповідей на звернення окремих батьків, а також проведення зустрічей з батьками є допустимою формою консультації з громадськістю міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 387/168/17 (2-а/387/8/17), від 30 листопада 2021 року у справі № 290/791/16-а та від 27 січня 2023 року у справі № 300/5730/21.
Судом установлено проведення громадських обговорень проєкту оскаржуваного рішення, що визнають сторони у справі.
За результатами ознайомлення з відеозаписом засідання ради, на якому було прийнято оскаржуване рішення, який долучений до позовної заяви, суд установив, що перед голосуванням депутатами проведено обговорення пропозицій, висловлених громадою під час громадських обговорень (слухань) щодо реорганізації Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею, зокрема, кількість учнів станом на день прийняття рішення. В частині бажання прийняти участь у сесії ради головою зазначено про розміщення на сайті рішення про призначення її проведення до 10 днів, а тому всі бажаючі мали можливість ознайомитися та прибути для участі. Індивідуального повідомлення громадян за їх зверненнями законодавство не передбачає.
Також за результатами вивчення інформації, отриманої від Державної наукової установи «Інститут освітньої аналітики», суд з`ясував, що згідно наявних даних у ПАТ «АІКОМ» станом на 01 вересня 2025 року у Бистріївській гімназії навчалося 45 учнів, а у період з 07 серпня по 01 вересня 2025 року було створено 10 профілів облікових записів дітей, а саме: 13 серпня 2025 року – 9 облікових записів та 23 серпня 2025 року – 1 обліковий запис. Отже станом на день прийняття оскаржуваного рішення у гімназії навчалося 35 дітей.
Наведене спростовує твердження позивача про те, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення в системі АІКОМ містилася інформація про 45 учнів.
Також суд зауважує, що відповідно до пункту 10 Порядку та умов надання освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 6 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2024 року № 245), за рахунок субвенції не здійснюється фінансування закладів загальної середньої освіти (крім закладів початкової школи, спеціальних шкіл та навчально-реабілітаційних центрів), кількість учнів у яких становить: з 01 вересня 2016 року – менше 25 осіб; з 01 вересня 2025 року – менше 45 осіб; з 01 вересня 2026 року – менше 60 осіб.
Відповідно до приписів пункту 2 Формули розподілу освітньої субвенції між місцевими бюджетами, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1088 (у редакції чинній на час прийняття спірного рішення), розподіл обсягу освітньої субвенції між місцевими бюджетами здійснюється на підставі, зокрема, контингенту учнів усіх типів закладів загальної середньої освіти станом на 1 листопада року, що передує плановому бюджетному періоду, учнів групи VIII та студентів групи XI станом на 1 жовтня року, що передує плановому бюджетному періоду.
За визначенням частини 1 статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.
Станом на 01 листопада 2024 року у Бистріївській гімназії не навчалося 45 дітей і цей факт визнає позивач. Однак, ураховуючи приїзд до територіальної громади внутрішньо переміщених осіб – сімей, у складі яких є діти, відповідач відтермінував прийняття рішення про реорганізацію навчального закладу.
Тим часом, станом на 08 серпня 2025 року у Бистріївській гімназії згідно інформації в АІКОМ налічувалося 35 учнів, що виключало можливість отримання субвенції з державного бюджету. 
Відповідно до приписів статті 5 Бюджетного кодексу України бюджети місцевого самоврядування є місцевим бюджетом, який поряд із державним бюджетом складають бюджетну систему України, яка в силу статті 7 Бюджетного кодексу України ґрунтується на принципах принцип єдності бюджетної системи України, збалансованості, самостійності, повноти, обґрунтованості, ефективності та результативності, субсидіарності, цільового використання бюджетних коштів, справедливості і неупередженості, публічності та прозорості.
При прийнятті рішення відповідачем ураховано соціально-економічну та демографічну ситуацію, а метою прийняття рішення є забезпечення умов для рівного доступу осіб до якісної освіти, раціонального і ефективного використання наявних ресурсів у галузі освіти, враховуючи тенденції щодо зменшення кількості учнів в населених пунктах територіальної громади, та виконання вимог чинного законодавства України щодо оптимізації закладів освіти та упорядкування мережі закладів загальної середньої освіти.
Слід також зазначити, що в умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації проти України.
У зв`язку з наведеним, в умовах воєнного стану виникає потреба у підвищенні ефективності використання коштів місцевого бюджету.
Додатково суд зауважує, що Верховний Суд, зокрема у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 810/726/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 804/3108/16, від 28 квітня 2021 року у справі № 1.380.2019.003061, від 18 травня 2022 року у справі № 280/988/19 та від 14 лютого 2023 року у справі № 640/2475/21, неодноразово вказував, що у справах, пов`язаних із захистом конституційних прав особи, а також суспільного (публічного) інтересу, важливим є досягнення оптимального балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами (принцип пропорційності), що є вимогою громадянського суспільства, демократичної, соціальної та правової держави, а також складовою принципу верховенства права.
У цій справі під час прийняття спірного рішення від 08 серпня 2025 року № №2224 «Про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею» Вчорайшенською сільською радою було забезпечено розумне співвідношення (пропорційність) між метою, на досягнення якої спрямоване це рішення, а саме – покращення матеріально-технічних умов для отримання дітьми загальної середньої освіти, підвищення якості освіти, оптимізація розподілу освітньої субвенції між місцевими бюджетами, та несприятливими для окремих осіб наслідками, що виражаються у збільшені відстані до навчального закладу у межах допустимої норми та з урахуванням наявності інших навчальних закладів на відповідній території. З огляду на це, спірне рішення Вчорайшенської сільської ради від 08 серпня 2025 року № 2224 відповідає принципу найкращих інтересів для дітей (у розумінні кількісних та якісних характеристик майбутніх доведених позитивних змін у аспектів всіх дітей, інтереси яких зачіпає це рішення) та не є таким, що обмежує право на повну загальну середню освіту.
З огляду на таке, суд висновує, що спірне рішення «Про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею» від 08 серпня 2025 року № 2224 прийнято Вчорайшенською сільською радою у межах установлених законом повноважень та у визначеному законодавством порядку, оскільки під час його прийняття відповідач вжив належних заходів щодо реалізації мешканцями села Бистріївка гарантованого Конституцією України права на освіту, на доступ до освіти, належні умови отримання освіти, а також діяв у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08 серпня 2023 року у справі №460/25721/22 та від 23 січня 2025 року у справі №300/3745/23.
У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Водночас, відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність оскаржуваного висновку.
Беручи до уваги вище наведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи письмові пояснення по суті заявлених вимог та докази, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, що виключає ухвалення рішення про їх задоволення.
Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
У задоволенні позову Директору Бистріївської гімназії Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області Титарчуку Борису Павловичу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис
07.08.26