| 1 | Справа № 335/6558/26  2/335/3461/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Чибінової Н.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2026 до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог представником позивачки – адвокатом Янковським Я.О. зазначено, що 25.05.2009 позивачка отримала свідоцтво на спадщину за заповітом та стала власницею квартири АДРЕСА_1 . У подальшому, вона надала дозвіл своїй рідній сестрі ОСОБА_3 зареєструватись у вказаній квартирі. У зв?язку з повномасштабним вторгненням російської федерації до України позивачка вимушена була тимчасово евакуюватись. Надалі позивачка вирішила продати спірну квартиру. 02.02.2026 вона прибула до м. Запоріжжя для переоформлення пенсії померлого батька та зняття відповідачки з реєстраційного обліку, проте на прохання останньої погодилася надати їй строк для самостійного зняття з реєстрації до кінця травня 2026 року. Після спливу цього строку відповідачка добровільно знятися з реєстрації відмовилася. Через наявність інвалідності I групи по зору та значні труднощі у пересуванні, позивачка позбавлена фізичної можливості особисто прибути до м. Запоріжжя та скористатися своїм правом на позасудове зняття відповідачки з реєстраційного обліку через Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради. У зв?язку з чим, вона вимушена звернутись за захистом своїх прав до суду.
Ухвалою судді від 16.06.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. 
Позивачка у судове засідання не з`явилася, разом з тим, 15.07.2026 її представником - адвокатом Янковським Я.О. подано заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином рекомендованим листом із повідомленням за адресою їх місця реєстрації, причини неявки у судове засідання не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала.
Третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Кікоть А.Г., зареєстровано у реєстрі за №2-1296 від 01.06.2009, посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 14.01.1997 за реєстровим номером 2-31, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна гр. ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 57,7 кв.м., житловою площею 33,71 кв.м., яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 14.01.1997 року за реєстром № 2-28, свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 виданого Запорізьким металургійним комбінатом "Запоріжсталь" ім. С. Орджонікідзе 04.07.1994, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 22680742, виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації "08" травня 2009 року.
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 04.09.2015, Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, актовий запис № 416.
Відповідно до відповіді №2882870 від 15.06.2026 з Єдиного демографічного реєстру, відповідачка по справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові Верховного Суду України, від 27 травня 2015 року, у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України, дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до положень ч. 1, 5 ст. 403, ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України».
Відповідачка спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).
Отже, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.
Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на вказане, суд вважає що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Крім того, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за даними позовними вимогами, а саме 1 331,20 грн.
Керуючись ст.ст.4,5,10,76-82,89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 02 вересня 2026 року.

Суддя Н.І. Рибалко