Справа № 643/18460/25
Провадження № 2-а/643/6/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026          м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Замікули Б.С.,
за участю секретаря судового засідання Каратаєвої Я.В.,
представника позивача - адвоката Крамаренка В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №01/1669 від 27.08.2025 у справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення просить закрити.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказав, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався у його присутності та йому не вручався, доказів направлення й вручення повістки про виклик до ТЦК та СП матеріали справи не містять, як і належно оформленої повістки та поштового конверта. Наголосив, що фактичну обставину, викладену в постанові (несвоєчасне повідомлення про зміну місця проживання), не підтверджено належними та допустимими доказами, а сама фабула не відповідає об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Крім того, зазначив, що з 21.02.2023 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, проходить лікування, а відповідач мав можливість отримати його персональні дані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими реєстрами та базами даних, держателями яких є державні органи, у зв`язку з чим положення ст. 210-1 КУпАП застосуванню не підлягали.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Послався на те, що відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210, 210-1, 211 КУпАП, а начальники таких центрів мають право накладати адміністративні стягнення. Зазначив, що позивач, перебуваючи на військовому обліку, своєчасно не повідомив ТЦК та СП про зміну місця проживання, у зв`язку з чим його було розшукано, доставлено працівником поліції та правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою.
Ухвалою суду від 28.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ст. 268, 269 КАС України.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
21.08.2025 начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол №1382 про адміністративне правопорушення. Згідно зі змістом протоколу позивачу інкриміновано те, що він, перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , своєчасно, у семиденний строк, не повідомив територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про зміну місця проживання (ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_3 №01/1669 від 27.08.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. У постанові зазначено, що вона набирає чинності 06.09.2025.
Зі змісту фабули як протоколу, так і постанови вбачається, що фактичною підставою притягнення позивача до відповідальності стало саме несвоєчасне (понад семиденний строк) повідомлення територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зміну місця проживання та невзяття у зв`язку із цим на військовий облік.
За даними Довідки №6343-5002592574 від 21.02.2023 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 з 21.02.2023 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа; його фактичним місцем проживання визначено таку адресу: АДРЕСА_1 . Ці ж відомості про фактичне місце проживання позивача містяться і у відповіді з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, отриманій судом.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», наданим самим відповідачем, дата введення інформації про особу позивача в систему – 29.05.2025; у реєстрі наявні відомості про позивача, його ідентифікатор військовозобов`язаного та контактні дані.
За змістом наявних у справі медичних документів (Акт дослідження стану здоров`я №949/1320 від 25.08.2025, Епікриз №4049 від 12.09.2025 КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня», Довідка військово-лікарської комісії №2025-0903-0947-5854-0 від 03.09.2025) позивачу встановлено діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. F11.2», він перебуває на замісній підтримувальній терапії. Зазначені документи свідчать про те, що на час, який охоплюється фабулою постанови, позивач проходив медичне обстеження та лікування.
Довідкою про доставлення (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки підтверджується, що 21.08.2025 о 12:50 позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 працівником поліції.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Положенням ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Водночас за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, тягар доведення обставин, які стали підставою для притягнення особи до відповідальності, а отже, і правомірності оскаржуваної постанови, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Наведене дає підстави для висновку, що притягненню особи до адміністративної відповідальності обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому за приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Положенням ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як визначено ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 КУпАП). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 №3 (далі - Інструкція №3).
Згідно з п. 3 розділу ІІ Інструкції №3 у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до п. 6 розділу ІІ Інструкції №3 до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Згідно з п. 9, 10 розділу ІІ Інструкції №3 матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП; розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до ст. 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Отже, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водночас порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, зокрема неповідомлення у встановлений строк територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зміну місця проживання та невзяття на військовий облік за новим місцем проживання, утворює склад окремого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП, а не ст. 210-1 КУпАП. Зазначені склади адміністративних правопорушень є різними за своєю правовою природою та об`єктивною стороною.
Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
З аналізу наведених норм випливає, що відповідальність за ст. 210 та ст. 210-1 КУпАП не застосовується у випадку, коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами, системами, реєстрами.
Правові та організаційні засади створення й функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначає Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 №1951-VIII (далі - Закон №1951-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1951-VIII держателем Реєстру є Міністерство оборони України, розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону №1951-VIII держатель Реєстру, зокрема, організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України «Про публічні електронні реєстри».
За приписами ч. 5 ст. 5 Закону №1951-VIII органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Відповідно до ч. 8, 9 ст. 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки; органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону №1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: місце проживання та місце перебування (пункт 7); номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (пункт 7-1); відомості про внутрішньо переміщену особу (пункт 33).
За приписами ч. 3 ст. 14 Закону №1951-VIII актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Згідно з пунктом 8 Положення №154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є, зокрема, забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування та ведення Реєстру (районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки).
З аналізу наведених вище положень Закону №1951-VIII вбачається, що персональні дані військовозобов`язаного, у тому числі відомості про його місце проживання та про набуття ним статусу внутрішньо переміщеної особи, можуть бути отримані органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, до яких належать і районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними органами.
Суд враховує, що згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Наведений принцип, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, поширюється і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, які за своєю правовою природою належать до сфери кримінально-правових гарантій у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Надаючи оцінку оскаржуваній постанові, суд насамперед встановлює наявність суперечності між фактичною підставою притягнення позивача до відповідальності та обраною суб`єктом владних повноважень кваліфікацією. Так, у фабулі протоколу №1382 від 21.08.2025 та постанови №01/1669 від 27.08.2025 діяння позивача описано як несвоєчасне повідомлення територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зміну місця проживання у семиденний строк та невзяття у зв`язку із цим на військовий облік, з посиланням на ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто як порушення правил військового обліку, відповідальність за яке передбачена ст. 210 КУпАП. Натомість адміністративне стягнення накладено за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Таким чином, відповідач, здійснюючи опис обставин правопорушення, чітко не вказав, яку саме норму законодавства було порушено позивачем, оскільки описане в постанові діяння за своїми ознаками відповідає об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП, тоді як стягнення накладено за ст. 210-1 КУпАП, що є різними за своєю правовою природою адміністративними правопорушеннями. Зазначене свідчить про неналежне з`ясування суб`єктом владних повноважень обставин справи та невирішення її в точній відповідності із законом, що суперечить вимогам ст. 245, 280 КУпАП.
Суд також зважає на те, що ані протокол №1382 від 21.08.2025, ані оскаржувана постанова №01/1669 від 27.08.2025 не містять конкретизації обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: не зазначено конкретної адреси «нового місця проживання» позивача, дати його прибуття до нового місця проживання, з якої слід обчислювати семиденний строк, а також не наведено відомостей про те, ким і коли позивача було взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Більше того, у графі протоколу щодо задекларованого (зареєстрованого) місця проживання позивача зазначено суперечливі відомості («донецька обл. АДРЕСА_2 »), які не узгоджуються ані з наявними у справі документами, ані зі змістом самої постанови, у якій місцем реєстрації позивача вказано АДРЕСА_1 . За відсутності таких відомостей неможливо встановити ані час, ані місце вчинення інкримінованого діяння, що є обов`язковими елементами змісту протоколу згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції №3 та ст. 256 КУпАП.
Щодо застосування примітки до ст. 210 КУпАП суд зазначає таке. Матеріалами справи достовірно підтверджено, що позивач з 21.02.2023 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, а відомості про його фактичне місце проживання ( АДРЕСА_1 ) наявні в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери, що підтверджується як Довідкою №6343-5002592574 від 21.02.2023, так і відповіддю з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, отриманою судом.
При цьому Єдина інформаційна система соціальної сфери є єдиною комплексною інформаційно-комунікаційною системою, що забезпечує реалізацію функцій суб`єктів Єдиної системи, інформаційну підтримку і супровід їх діяльності, користувачами якої є державні органи, визначені у п. 9 Положення про Єдину інформаційну систему соціальної сфери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2021 №404. Зазначена система охоплює, зокрема, ведення обліку внутрішньо переміщених осіб та централізоване призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, а її функціонування забезпечує безпечний обмін інформацією та автоматизовану електронну інформаційну взаємодію між державними органами.
Крім того, з наданого самим відповідачем витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» вбачається, що дата введення інформації про особу позивача в систему - 29.05.2025, тобто відомості про позивача були наявні у розпорядженні відповідача задовго до складення протоколу про адміністративне правопорушення (21.08.2025) та винесення оскаржуваної постанови (27.08.2025).
Наведене у своїй сукупності свідчить про наявність у відповідача, який є органом ведення Реєстру в розумінні ч. 8, 9 ст. 5 Закону №1951-VIII, реальної можливості отримати персональні дані позивача, у тому числі відомості про його фактичне місце проживання та про набуття ним статусу внутрішньо переміщеної особи, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами та базами даних, держателями яких є державні органи. За змістом примітки до ст. 210 КУпАП така можливість виключає застосування до позивача положень як ст. 210, так і ст. 210-1 КУпАП.
Водночас відповідачем не надано до суду належних доказів вчинення ним дій щодо отримання персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені ч. 3 ст. 14 Закону №1951-VIII, як і доказів неможливості отримання таких даних у зазначений спосіб. Тоді як за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доведення цих обставин покладається саме на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.
Суд також зважає на те, що належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові, відповідач суду не надав. Зокрема, матеріали справи не містять доказів належного оформлення, направлення та вручення позивачу повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, доказів обізнаності позивача про необхідність прибуття, а також доказів того, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку ч. 1 ст. 268 КУпАП. Саме лише описання посадовою особою обставин правопорушення у протоколі та постанові за відсутності підтверджувальних доказів не може вважатися доведенням події та складу адміністративного правопорушення, з огляду на приписи ч. 2 ст. 251 КУпАП та пункту 6 розділу ІІ Інструкції №3, якими обов`язок збирання доказів покладено на особу, уповноважену на складання протоколу.
Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд доходить висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, належними та достатніми доказами не доведена, обрана відповідачем кваліфікація не відповідає фактичним обставинам, викладеним у самій постанові, а положення ст. 210-1 КУпАП у цьому випадку взагалі не підлягали застосуванню з огляду на примітку до ст. 210 КУпАП. Недоведеність обставин, на яких ґрунтується оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України прирівнюється до їх відсутності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів вчинення позивачем інкримінованого правопорушення, з порушенням вимог ст. 7, 245, 251, 268, 280 КУпАП, Інструкції №3 та ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки наведених вище висновків суду вони не спростовують.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ч. 1 ст. 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Оскільки позов задоволено, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, статтями 7, 9, 210-1, 235, 245, 247, 251, 268, 280 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 01/1669 від 27.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання як ВПО: АДРЕСА_1 );
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ).
Повне судове рішення складено та підписано 22.07.2026.

Суддя Борис ЗАМІКУЛА