ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | Справа №160/25680/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом адвоката Іваненкової Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

20.08.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Іваненкової Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач) до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 10.08.2026 року державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Руденко Юлії Димитрівни про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у розмірі 17294,00 грн. у виконавчому провадженні № 81644704.
Позовні вимоги обґрунтовано таким. 
11.09.2025 Чечелівським районним судом міста Дніпра прийнято рішення, яким:
1) задоволено частково позовну заяву ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином: усунуто перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення матері ОСОБА_2 наступних способів участі у спілкуванні та вихованні сина: надавати можливість вільно спілкуватись з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, а також засобами поштового, електронного та телефонного зв`язку, з урахуванням режиму дня дитини; надавати можливість ОСОБА_2 перебувати зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один тиждень (сім днів) на три місяці за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов1язати ОСОБА_1 забезпечити спілкування з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за допомогою засобів телекомунікаційних систем мобільного та/або стільникового зв1язку та відеозв`язку, в період перебування ОСОБА_2 , за межами території держави України; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн;
2) частково задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , припинення та стягнення аліментів: припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, які стягуються на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2019 (справа №204/6646/19) з дати звернення до суду із позовом, а саме, з 03.11.2023; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 03.11.2023 та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі по 2147,20 грн; допущено негайне виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі від всіх видів доходу ОСОБА_2 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку – у межах платежу за 1 (один) місяць; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
21.04.2026 Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, якою рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра залишено без змін. 
15.06.2026 ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 11 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року та за касаційною скаргою адвоката Іваненкової Наталії Миколаївни як представника ОСОБА_1 на додаткове рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року. 
06.08.2026 ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду призначено справу до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
10.08.2026 державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Руденко Юліею Димитрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у даній справі, що надійшла в електронному вигляді ОСОБА_1 в той же день. Також, з матеріалів АСВП вбачається, що 10.08.2026 було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 17294,00 грн.
З оскаржувано постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною та протиправною, оскільки державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, а тому відсутні підстави для винесення постанови та стягнення виконавчого збору.
З посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження», правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, представник позивача зазначила, що державним виконавцем не було встановлено місце та дні зустрічей дитини зі стягувачем, не було з`ясовано графіку дитини та не було погоджено з батьком – ОСОБА_1 цього часу, а отже, не можна говорити про примусове виконання вказаного рішення, оскільки державним виконавцем не було зроблено жодної дії задля виконання рішення суду.
На підставі викладеного представник позивача просила задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.08.2026 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання ухвали надати суду: документ про сплату судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Ухвалою суду від 31.08.2026 відкрито провадження в справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи) на 10 вересня 2026 року, із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 КАС України.
08.09.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.
Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі ДВС в період з 10.08.2026 по теперішній час перебуває виконавче провадження №81644704 з примусового виконання виконавчого листа №204/10840/23, виданого 17.07.2026 Чечелівським районним судом міста Дніпра про усунунення перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення матері ОСОБА_2 наступних способів участі у спілкуванні та вихованні сина: - надавати можливість вільно спілкуватись з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, а також засобами поштового, електронного та телефонного зв`язку, з урахуванням режиму дня дитини; - надавати можливість ОСОБА_2 перебувати зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один тиждень (сім днів) на три місяці за адресою: АДРЕСА_1 ; - зобов`язати ОСОБА_1 , забезпечити спілкування з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за допомогою засобів телекомунікаційних систем мобільного та/або стільникового зв`язку та відео-зв`язку, в період перебування ОСОБА_2 , за межами території держави України.
Державним виконавцем вчиняються заходи примусового виконання рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, що підтверджують факт порушення його прав та законних інтересів, факт протиправних дій/ бездіяльності державного виконавця, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю державного виконавця та порушенням прав і законних інтересів боржника.
Щодо твердження представника позивача про те, що державним виконавцем не направлялись жодні документи виконавчого провадження боржнику: Позивач ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС з 27.09.2023.
Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" документи виконавчого провадження надсилаються органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в електронній формі. Постанови державного вионавця від 10.08.2026 про відкриття виконавчого провадження №81644704, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, були доставлені боржнику через Електронний кабінет ЄСІТС 10.08.2026.
Посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи №2540/3203/18 від 11.03.2020 року є нерелевантними, оскільки у справі №2540/3203/18 предметом оскажрення були дії виконавця у виконавчому провадженні, розпочатому на виконання виконавчого документу із вимогою майнового характеру. Натомість, у даній справі оскаржується процесуальна дія виконавця за виконанням рішення немайнового характеру.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року по справі №154/3029/14-ц зробила наступні висновки: «Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.».
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4 ст. 27 Закону).
Як свідчать матеріали справи, державним виконавцем вживаються заходи примусового виконання рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Крім того, винесення постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.
Також відповідач зазначив, що системний аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №320/5284/19.
Таким чином, визначаючи розмір до стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відділу ДВС на користь позивача суд повинен враховувати детальний перелік послуг згідно з актом виконаних робіт, час, витрачений представником заінтересованої особи у судовому засіданні, складені заяви та клопотання з приводу процесуальних питань щодо розгляду справи, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з обставин по даній справи, характеру її складності та обсягу виконаної адвокатом роботи.
Відповідач вважає, що сума витрат, що заявлена представником Оболонського О.Г. значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу; сума витрат є неспівмірною із складністю даної справи.
Заявлений розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп. за годину роботи адвоката щодо складання та подання процесуальних документів та 1900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень 00 коп. за кожен вихід до будь-якого державного або не державного органу, установи, організації з метою виконання даного договору є неспівмірним із витраченим часом адвоката на правничу допомогу, складністю даної справи. Отже, розмір правничої допомоги є об`єктивно завищеним.
Оскільки дана справа є малозначною, об`єктивно відсутні докази реальності адвокатських витрат, зокрема, їхньої необхідності. Верховний Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Також відповідач просив звернути увагу на фінансовий стан відділу ДВС. Оскільки відділ ДВС є органом державної влади, будь-які стягнення з нього здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань відділу ДВС. А отже, в умовах дії в Україні воєнного стану та дефіциту коштів Державного бюджету, необґрунтоване та завищене стягнення з Державного бюджету витрат на правничу допомогу, створює надмірний фінансовий тягар для Держави Україна в умовах дії воєнного стану. 
На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.
Рішенням Чечелівського районного суду м. Дніпра від 11.09.2025 у справі № 204/10840/23:
1) позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник Коломоєць Сергій Володимирович про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином – задоволено частково: 
усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення матері ОСОБА_2 наступних способів участі у спілкуванні та вихованні сина:
- надавати можливість вільно спілкуватись з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, а також засобами поштового, електронного та телефонного зв`язку, з урахуванням режиму дня дитини;
- надавати можливість ОСОБА_2 перебувати зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один тиждень (сім днів) на три місяці за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов?язати ОСОБА_1 , забезпечити спілкування з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за допомогою засобів телекомунікаційних систем мобільного та/або стільникового зв?язку та відео-зв?язку, в період перебування ОСОБА_2 , за межами території держави України;
2) зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Іваненкова Наталія Миколаївна про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , припинення та стягнення аліментів задоволено частково:
припинено стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліментів, які стягуються на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2019 (справа №204/6646/19) з дати звернення до суду із позовом, а саме, з 03.11.2023;
стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 03.11.2023 та до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.04.2026 у справі № 204/10840/26 зокрема апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — Іваненкової Наталії Миколаївни — залишено без задоволення, рішення Чечелівського районного суду мю Дніпра від 11.09.2025 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.08.2026 у справі № 204/10840/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 11 вересня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року в частині визначення дати припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 змінено, визначивши датою припинення їх стягнення 30 жовтня 2022 року, касаційні скарги адвоката Іваненкової Наталії Миколаївни як представника ОСОБА_1 залишено без задоволення.
10.08.2026 державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Руденко Юлією Дмитрівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 81644704 з примусового виконання виконавчого листа № 204/10840/23, виданого 17.07.2026 Чечелівським районним судом м. Дніпра про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення матері ОСОБА_2 наступних способів участі у спілкуванні та вихованні сина:
- надавати можливість вільно спілкуватись з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, а також засобами поштового, електронного та телефонного зв`язку, з урахуванням режиму дня дитини;
- надавати можливість ОСОБА_2 перебувати зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один тиждень (сім днів) на три місяці за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов?язати ОСОБА_1 , забезпечити спілкування з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за допомогою засобів телекомунікаційних систем мобільного та/або стільникового зв?язку та відео-зв?язку, в період перебування Оболонської Олени Вікторівни, за межами території держави України
Також 10.08.2026 державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Руденко Юлією Дмитрівною прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 17294,00 грн.
Постанови доставлені боржнику через Електронний кабінет ЄСІТС 10.08.2026.
Позивач з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 вважає постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, оскільки державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду.
Згідно із відомостями про виконавче провадження № 81644704 10.08.2026 державним виконавцем прийнято постанови у його межах – про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404 VIII "Про виконавче провадження".
Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з вимогами пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до приписів частин першої, третьої та четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Щодо посилань представника позивача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 суд зазначає таке.
Верховним Судом у постанові від 22.01.2025 у справі № 580/11774/23 наведено такі висновки:
«..34. З аналізу наведених правових норм Закону № 1404-VІІІ, що регулює питання виконавчого збору, висновується, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.
35. У першому випадку, зміст положень статей 26, 27 Закону № 1404-VIII свідчить, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
36. В іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ, а саме постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.
37. Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, зокрема, постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. До того ж, постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 580/1328/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі № 823/1824/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 640/26475/21..».
Тобто, порядок вирішення питання щодо стягнення виконавчого збору залежить від фактичних умов:
- стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, і в такому випадку виконавець одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору (статті 26, 27 Закону № 1404-VІІІ);
- стягнення виконавчого збору пов`язано з поверненням виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках (статті 40 Закону № 1404-VІІІ).
Тобто, посилання позивача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 суд вважає безпідставними, оскільки у цій справі Великою Палатою Верховного Суду розглядався інший предмет спору, ніж у цій справі та мали місце інші обставини справи, предметом оскарження була постанова про стягнення виконавчого збору, а спір виник внаслідок повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою без реального стягнення суми боргу. 
У справі, що розглядається, виконавче провадження відкрито щодо примусового виконання рішення немайнового характеру, повернення виконавчого документа не відбулося, а постанову про стягнення виконавчого збору прийнято одночасно з відкриттям виконавчого провадження.
Верховний Суд у постанові від 02.06.2021 у справі № 160/4481/20 зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Частиною п`ятою статті 27 Закону визначено випадки, в яких виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот);
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Крім того, відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
В межах спірних правовідносин не встановлено умов і підстав, коли виконавчий збір не стягується.
Виконавчий збір стягнуто у розмірі 17294,00 грн, що відповідає вимогам частини третьої статті 27 Закону № 1404-VІІІ (боржником є фізична особа, мінімальна заробітна плата у 2026 році визначена Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» у сумі 8647 грн, тобто розмір виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру становить 8647,00 грн * 2 = 17294,00 грн).
Після відкриття виконавчого провадження вже розпочинається примусове виконання рішення і, як наслідок, стягнення виконавчого збору. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
Зазначений висновок в повній мірі узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.10.2021 у справі № 640/31541/20, від 02.06.2021 у справі № 160/4481/20 та інших.
Таким чином, виконавче провадження № 81644704 відкрито з метою примусового виконання рішення немайнового характеру про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, постанову про стягнення виконавчого збору прийнято одночасно з відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог статей 26, 27 Закону № 1404-VІІІ, тому позовні вимоги не належать до задоволення.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. “Руїз Торія проти Іспанії” (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не належать до задоволення.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Іваненкової Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Г. Секірська