КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/1838/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить: 
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 19.12.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення січень 2008 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 83625,23 грн із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44; 
2) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті йому за період з 01.03.2018 по 23.06.2022 індексації грошового забезпечення в повному розмірі, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населенню", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення у розмірі 4463 гривень 15 копійок в місяць за період з 01.03.2018 по 23.06.2022 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 19.12.2016 по 23.06.2022, яка перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , та є учасником бойових дій. Позивач стверджує, що протягом проходження служби відповідач не нараховував і не виплачував йому індексацію грошового забезпечення. Після звернення до військової частини НОМЕР_1 із вимогою провести відповідні нарахування отримав відмову, викладену у листі від 29.01.2026 №1736/447, у зв`язку з чим вважає бездіяльність відповідача протиправною. Посилаючись на вимоги Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078, позивач просить визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 19.12.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січня 2008 року, а також щодо невиплати індексації у повному розмірі за період з 01.03.2018 по 23.06.2022, та зобов`язати відповідача здійснити відповідні нарахування і виплати разом із компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб. 
Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, зазначивши, що позивач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 лише 19.12.2016, а тому не перебував на її грошовому забезпеченні у період з 01.01.2016 по 18.12.2016, що виключає підстави для нарахування індексації за цей час. Також вказав, що після підвищення посадових окладів відповідно до нормативного регулювання змінився базовий місяць для проведення індексації, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо застосування січня 2008 року як базового місяця є необґрунтованими. Крім того, відповідач зазначив, що у спірний період законодавство не передбачало поняття "фіксована сума індексації", а доводи позивача ґрунтуються на редакції Порядку №1078, яка на той час вже не діяла. Крім цього, відповідач послався на те, що при визначенні базового місяця індексації не наділений дискреційними повноваженнями та зобов`язаний діяти відповідно до чинного законодавства. Також зазначив, що при звільненні позивача було виключено зі списків особового складу після проведення необхідних розрахунків, відповідний наказ ним не оскаржувався, а тому, на думку відповідача, вимоги є безпідставними. Додатково відповідач вказав на пропуск позивачем установленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду у спорах, пов`язаних із проходженням та звільненням з публічної служби (а.с.47-50).
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Позивач у період з 19.12.2016 (наказ від 19.12.2016 №354) по 23.06.2022 (наказ від 23.06.2022 №174) проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 (а.с.52-53).
Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували нарахування та фактичну виплату позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до положень частини 1, 2 та 3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі – Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. 
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (далі – Закон №1282-ХІІ). 
Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. 
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Приписами статті 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 року - 103 відсотка згідно змінам, внесених згідно із Законом №911-VIII від 24.12.2015 року).
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Згідно із статтею 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі – Порядок № 1078) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення.
Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.
Отже місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру, є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №825/565/17, від 23.09.2020 у справі №620/3282/18.
Щодо визначення місяця підвищення доходу (базового місяця) для обчислення індексації суд зазначає таке.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин (грудень 2016 року) визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів. 
Відповідно до пункту 13 Постанови № 1294 вона набрала чинності з 01.01.2008 року.
Тобто за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає саме базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01.03.2018 року.
Таким чином, місяцями, за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача, повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року – березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.
Тобто з 19.12.2016 місяцем, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача є січень 2008 року.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №400/1118/21 та у постанові від 28.09.2022 по справі №400/1119/21. 
При цьому, суд наголошує, що відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень саме щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону. Наявність у відповідача повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору.
Наведені висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 13.12.2018 у справі № 802/412/17-а, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17 та від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а. 
Водночас позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно у сумі 83 625,23 грн із одночасним відрахуванням військового збору та компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Суд зазначає, що заявлена позивачем до виплати сума індексації є результатом його власного розрахунку та не підтверджена розрахунками відповідача. При цьому визначення конкретного розміру індексації грошового забезпечення потребує здійснення відповідних нарахувань із урахуванням усіх складових грошового забезпечення, індексів споживчих цін, фактично проведених виплат та інших показників, що належить до компетенції саме відповідача. Суд не наділений повноваженнями здійснювати такі розрахунки замість суб`єкта владних повноважень або визначати конкретний розмір належних до виплати сум.
Крім того, судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка в свою чергу перебувала на фінансовому забезпеченні відповідача, лише з 19.12.2016 року, а тому правові підстави для покладення на відповідача обов`язку здійснити нарахування та виплату індексації за період з 01.01.2016 по 18.12.2016 відсутні.
Щодо позовної вимоги про одночасне відрахування військового збору та компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає, що такі вимоги є передчасними. Обов`язок щодо утримання обов`язкових платежів із доходу, а також виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб виникає лише під час фактичного нарахування та виплати відповідних сум грошового забезпечення. Станом на час розгляду справи нарахування індексації відповідачем не здійснено, а тому право позивача у цій частині ще не є порушеним та не потребує судового захисту.
За таких обставин належним способом захисту порушеного права в цій частині вимог є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 19.12.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця – січня 2008 року. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити індексацію у сумі 83 625,23 грн, за період з 01.01.2016 по 18.12.2016, а також щодо одночасного відрахування військового збору і компенсації сум податку з доходів фізичних осіб задоволенню не підлягають.
Щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 23.06.2022 у розмірі 4463,15 грн щомісячно, суд зазначає таке. 
Так, у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, серед іншого, Верховний Суд вказав, що з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці. У цьому контексті Верховний Суд зазначив, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ж ця умова наявна, то розмір належної індексації - різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. 
За наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018. Якщо ж ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. 
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
З урахуванням вищенаведеного, у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці. 
Суд зазначає, що при вирішенні суми, яка належить до перерахунку та виплати з боку відповідача за спірний період, слід враховувати: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); проведено співставлення розміру підвищення доходу (А) та суми можливої індексації (Б). 
Розмір підвищення доходу в березні 2018 (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 та сумою грошового забезпечення в лютому 2018. 
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078). 
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078). 
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. 
У такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А). 
Застосовуючи наведені правові висновки до спірних правовідносин, суд зазначає, що для вирішення питання щодо наявності у позивача права на індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 23.06.2022 необхідно встановити розмір підвищення його грошового доходу у березні 2018 року та порівняти його із сумою можливої індексації, що склалася у цьому місяці. 
Ухвалою від 08.04.2026 відповідача було зобов`язано надати довідку про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення із зазначенням його складових. Проте відповідач у відзиві повідомив про неможливість подання зазначених документів у зв`язку з їх знищенням під час широкомасштабного вторгнення Російської Федерації, на підтвердження чого надав витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1286 від 29.06.2023 (а.с.55). 
Водночас у матеріалах цієї справи також наявні відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7), відповідно до яких загальна сума доходу позивача у лютому 2018 року становила 21 678,53 грн, а у березні 2018 року – 15 320,50 грн (а.с.17-18). 
Однак суд зазначає, що відомості форми ОК-7 відображають лише загальний дохід, з якого сплачено єдиний внесок, і не містять інформації про структуру грошового забезпечення, зокрема щодо його постійних та одноразових складових. Натомість відповідно до абзацу другого пункту 5 Порядку №1078 при визначенні розміру підвищення доходу враховуються лише складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру. За таких обставин на підставі лише відомостей форми ОК-7 суд позбавлений можливості достовірно визначити розмір підвищення доходу позивача (показник А) та, відповідно, обчислити належний розмір індексації-різниці. 
При цьому ненадання відповідачем документів, необхідних для встановлення зазначених обставин, не може мати негативних наслідків для позивача, оскільки обов`язок щодо ведення та збереження документації про нарахування грошового забезпечення покладається саме на відповідача. 
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач не довів відсутності у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 23.06.2022. Водночас відсутність належних первинних документів унеможливлює встановлення судом конкретного розміру такої індексації. 
За таких обставин належним способом захисту порушеного права в цій частині вимог є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 за період з 01.03.2018 по 23.06.2022 та зобов`язання відповідача здійснити її нарахування і виплату після визначення розміру підвищення доходу у березні 2018 року відповідно до вимог Порядку №1078. 
Щодо позовної вимоги про одночасне відрахування військового збору та компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб суд зазначає, що, як уже встановлено у мотивувальній частині цього рішення, питання утримання із належних до виплати сум обов`язкових платежів та виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб підлягає вирішенню відповідачем під час виконання покладеного на нього обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. Оскільки на час розгляду справи таке нарахування та виплата ще не здійснені, право позивача у цій частині не є порушеним, а тому відповідні позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.
Щодо питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає таке.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Положення КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок та строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці. 
Водночас, такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)". 
У спірному випадку позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2016 по 23.06.2022 включно.
Отже, враховуючи те, що право позивача було порушено до внесення змін до статті 233 КЗпП України, а згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, то застосування положень статті 233 КЗпП України в новій редакції до правовідносин, які фактично виникли до 19.07.2022 року буде суперечити Основному закону. 
Слід також звернути увагу, що правові питання застосування положень статті 233 КЗпП України були предметом дослідження Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі № 460/21394/23 (постанова від 21 березня 2025 року). Верховним Судом, зокрема, зроблено такий висновок: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин").
Отже, враховуючи обсяг заявлених позивачем вимог, які стосувалися індексації його грошового забезпечення за період з 01.12.2016 по 23.06.2022, суд не може погодитися з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду. 
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову часткового.
Враховуючи, що позивач судових витрат по сплаті судового збору за подання позову не поніс та доказів понесення інших судових витрат суду не надав, а тому, відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.12.2016 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.12.2016 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 23.06.2022 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 23.06.2022 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, після визначення розміру підвищення його грошового доходу у березні 2018 року, розрахованого відповідно до абзацу 5 пункту 5 зазначеного Порядку, та встановлення наявності підстав для виплати індексації-різниці.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН