ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2402/26 Справа № 183/6892/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Ігнатьєв Д. П. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 вересня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 

за участю:
захисника Сергєєва А. М.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.
Постановою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 25.05.2026 о 04:42 за адресою: автошлях М29 (Харків-Перещепино) 159 км. Самарівського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Great wall, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди ОСОБА_1 за допомогою газоаналізатору Drager Alcotest ARNK 0042 тест 11102, результат позитивний 0.81 проміле. З результатом ОСОБА_1 згоден. Зафіксовано на камеру 470464. Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9.а. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, зазначивши, що він не отримував на руки повний текст постанови, не був ознайомлений з її змістом, відтак був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу із зазначенням мотивів незгоди з рішенням суду. Про зміст постанови дізнався лише 16.07.2026. Також зазначив, що він перебуває на військовій службі, тому обмежений в можливості оперативно реагувати на судові рішення та подавати до суду процесуальні документи.
По суті просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує про порушення порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки на час складання протоколу про адміністративне правопорушення та на даний час він є військовослужбовцем, тому проведення огляду мало бути ініційовано уповноваженою особою Військової служби правопорядку.
Позиції учасників апеляційного процесу.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Клопотань або заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
Захисник Сергєєв А. М. надав суду письмові пояснення ОСОБА_1 щодо обставин події, а також свої письмові пояснення по справі, які підтримав в судовому засіданні, вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи і має бути скасована судом апеляційної інстанції.
Зазначив про порушення права на захист, оскільки судом першої інстанції його, як захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було допущено до участі у справі в режимі відеоконференції. 
Зауважив щодо недотримання спеціального порядку огляду військовослужбовців на стан сп`яніння, визначеного приписами ст.266-1 КУпАП, що призвело до складання протоколу неналежним органом. На думку захисника, зазначені порушення є підставою для визнання акту огляду на стан алкогольного сп`яніння недійсним, недопустимим та недостовірним доказом.
Також вказав, що поліцейськими не було надано ОСОБА_1 для ознайомлення сертифікат відповідності та / або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та / або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Посилається на відсутність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння та не роз`яснення ОСОБА_1 порядку проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі у разі його відмови чи незгоди з результатом огляду на місці.
На думку захисника обставини справи вказують на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції суддя припустився спрощеного підходу, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню. 
Крім того, захисник подав клопотання про зупинення провадження в справі до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби, про залучення прокурора до участі у справі про адміністративне правопорушення, та про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, які підтримав в судовому засіданні.
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлені клопотання, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 23 червня 2026 року за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 04.07.2026 через систему «Електронний суд» та була зареєстрована судом першої інстанції 06.07.2026, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сергєєва А. М., матеріали справи не містять жодної інформації стосовно направлення у строк, передбачений вимогами ст.285 КУпАП, тобто протягом трьох днів, копії повного тексту постанови суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 , а також враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Стосовно клопотання захисника Сергєєва А. М. про зупинення провадження в справі, слід зазначити наступне.
У КУпАП відсутня норма, яка б передбачала підстави для зупинення судового провадження у справах за обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.
Дійсно, Верховною радою України Законом від 14.04.2022 № 2201-IX було внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України з метою удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану. Відповідні зміни стосувались в тому числі і підстав зупинення кримінального провадження. Зокрема, вказане положення кримінального процесуального закону на даний момент передбачає обов`язок суду зупиняти кримінальне провадження у разі проходження обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації.
Проте подібних змін до КУпАП зазначеним законом внесено не було. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.
Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до КПК участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою на відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді окремої категорії справ. Апеляційний суд наголошує, що стаття 130 КУпАП до відповідного вичерпного переліку не входить.
Окрім цього, строки притягнення до кримінальної відповідальності є більш тривалими, ніж строки накладення адміністративного стягнення та порядок їх обчислення є різним. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що положення КПК України щодо зупинення кримінального провадження не можуть бути застосовані за аналогією закону до провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки законодавець свідомо врегулював відповідне питання виключно у межах кримінального процесу.
Також апеляційний суд зауважує, що сам факт проходження ОСОБА_1 військової служби не позбавив його можливості реалізовувати процесуальні права через захисника, який подав бере участь у судовому засіданні та має можливість подавати письмові пояснення, заяви, клопотання й додаткові матеріали.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання адвоката Сергєєва А. М. про зупинення провадження у справі необхідно відмовити.
Крім того, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника про залучення до участі у справі прокурора з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 250 КУпАП, прокурор, заступник прокурора мають право брати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, заявляти клопотання, давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи. Згідно з ч. 2 цієї ж статті, участь прокурора є обов`язковою лише у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 172-9, 172-9-2 КУпАП (корупційні правопорушення). 
Дана справа стосується правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке не входить до переліку справ, де участь прокурора є обов`язковою в силу закону. КУпАП не наділяє суд повноваженнями здійснювати примусове залучення прокурора за клопотанням сторони захисту, якщо сам прокурор не вбачає підстав для вступу в справу.
У рішенні від 16 листопада 2023 року у справі «Фігурка проти України» (Figurka v. Ukraine, заява № 28232/22) Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що відсутність сторони обвинувачення під час апеляційного перегляду справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за умови дотримання об`єктивного та суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, не порушує ст. 6 Конвенції.
Суддя апеляційної інстанції наголошує, що він не виконує функцію обвинувачення, а лише перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, поданих органом поліції. Таким чином, відсутність прокурора при розгляді даної справи сама по собі не є свідченням упередженості суду.
Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 , останнім не оспорюються і не оскаржуються фактичні обставини справи, тобто керування транспортним засобом та проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер», зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому згідно із положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП в цій частині апеляційним судом не перевіряються.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що працівниками поліції порушено порядок проведення огляду, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем і огляд відносно нього мав проводитись відповідно до положень ст. 266-1 КУпАП уповноваженою на те службовою особою.
Апеляційний суд відхиляє такі доводи як необґрунтовані з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах
За змістом ст.266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Також, відповідно до ст.266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Отже, положення ст.266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
Відповідно, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, який проводить працівники Національної поліції.
Військовослужбовці при виконанні своїх службових обов`язків, крім іншого, є суб`єктами правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП, у разі виявлення у них ознак чи стану сп`яніння. У вказаному випадку слід розмежовувати поняття суб`єкта правопорушення, а саме першочергово особа, яка керує т/з спочатку визначається як водій (загальний суб`єкт), а при умові виконання ним ще й службових обов`язків, пов`язаних із проходженням служби в ЗСУ (керуючи т/з) як військовослужбовець (спеціальний суб`єкт).
Суд апеляційної інстанції вважає, що за наявності існування ознак двох складів адміністративних правопорушень як за ст.130 КУпАП, так і за ст.172-20 КУпАП, такі дії слід фіксувати при спільних діях працівників поліції та служби ВСП для складення протоколів про адміністративні правопорушення за відповідними статтями.
Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що у визначений у протоколі час водій ОСОБА_1 перебував під час виконання своїх обов`язків військовослужбовця.
За таких обставин, ОСОБА_1 відноситься до осіб, які несуть адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху на загальних підставах, тому порядок огляду водія, який керував власним транспортним засобом, враховуючи положення статті 15 КУпАП, здійснювався в загальному порядку, який передбачений статтею 266 КУпАП.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що порядок проведення огляду за ст. 266 та ст. 266-1 КУпАП є ідентичним і відрізняється лише суб`єктом його проведення.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і Правилами дорожнього руху України, пункт 2.9 а якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Враховуючи вищевикладене, у поліцейських були відсутні підстави для виклику службових осіб Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та проведення ними огляду в порядку ст. 266-1 КУпАП, а тому працівники поліції правильно та у відповідності до статті 266 КУпАП зафіксували керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, огляд був проведений працівниками поліції як уповноваженими особами на проведення відповідних оглядів, та ними вірно застосовані норми Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Розглядаючи клопотання захисника щодо можливості застосування аналогії закону та застосування до ОСОБА_1 вимог ст. 69 КК та можливості призначення водію покарання за ч.1 ст. 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобам, апеляційний суд зазначає наступне.
Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено імперативне накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Нормами діючого на час розгляду справи КУпАП, на відміну від загальних положень КК України, не передбачає можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.
Положеннями пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що КпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст. 33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм. в якому з урахуванням наведеного вище нормативного регулювання, закріпленого в КУпАП, визначено, що судам за правилами КУпАП основні й додаткові стягнення слід застосовувати в межах санкцій відповідних норм.
Разом з цим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 3 КК застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення, визначене судом в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає вимогам ст.23 КУпАП, згідно якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.
Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.
Відтак, суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення (в частині невизначення останньому такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами) з урахуванням підстав, на які посилається захисник.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення. 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун