Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/989/26
Провадження № 2/332/1944/26

Рішення
Іменем України

27 липня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: 
головуючого судді: Яцуна О.С.,
при секретарі судового засідання: Дубачовій А.А.,
за участю:
представника позивача: Бурого М.В.,
представника відповідача: адвоката Сивоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Встановив:
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що 10.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 853386040, згідно якого Товариством відповідачеві надано кредит у вигляді кредитного ліміту в сумі 9 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності терміном до 10.12.2021 (30 днів) з оплатою процентів, що встановлені в Кредитному договорі та додатках до нього.
ТОВ «Манівео» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти, а відповідач, в свою чергу, належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на момент звернення до суду, 24.02.2026, утворилась заборгованість на загальну суму 30 457,20 грн, що складається з наступного: 9 000,00 грн - заборгованість по кредиту; 21 457,20 грн - несплачені відсотки.
28.11.2018 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019.
28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020, інші умови договору залишилися без змін.
31.12.2020 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його номер та дата укладення залишені без змін.
31.12.2021 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022, інші умови договору залишилися без змін, згідно договору факторингу в редакції додаткової угоди від 31.12.2020.
31.12.2022 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2023, інші умови договору залишилися без змін, згідно договору факторингу в редакції додаткової угоди від 31.12.2020.
31.12.2023 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2024.
Разом з цим, 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024.
11.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу ТОВ «ФК «Ейс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 853386040 від 10.11.2021.
Позивач, посилаючись на ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та умови кредитного договору, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 30 457,20 грн, судовий збір в розмірі 2 662,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, через свого представника, надала до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути суму понесених витрат з наступних підстав. Зазначає, що позивачем не доведені факти: укладення кредитного договору; перерахунку коштів саме відповідачеві, адже номер картки, на який були зараховані кошти, є неповним; проходження ідентифікації відповідачем. Матеріали справи не містять первинні бухгалтерські документи. Позивачем до позову долучені не повні договори факторингу, а лише витяги з них. Позивачем не деталізований розрахунок.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, відмовивши у стягненні суми правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн з позивача на користь відповідача. Зазначає, що задля укладення кредитного договору саме відповідач здійснює певний алгоритм дій, в тому числі обирає суму кредиту та зазначає номер картки, на який здійснюється зарахування коштів. Договір був підписаний згідно умов Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження перерахування відповідачеві коштів позивачем долучені відповідні платіжні доручення і оскільки позивач є небанківською фінансовою установою, він не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів (банківські платіжні доручення тощо). Поруч з цим, згідно матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснювала часткові платежі, відтак, вона усвідомлювала існування договору та зобов`язань за ним. Частина доводів відповідача спростована наявними матеріалами справи, а також тими документами, що надійшли на виконання вимог суду щодо витребування доказів.
Ухвалою суду від 03.03.2026, при відкритті провадження у справі, задоволено клопотання представника позивача, у АТ «Райффайзен Банк» витребувано докази, необхідні для повного та всебічного розгляду справи. Вимоги ухвали виконані 11.03.2026.
В судовому засіданні, що було призначено на 23.07.2026, представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених в ньому.
Представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову та прийняти до уваги при ухваленні рішення медичні документи щодо стану здоров`я відповідача та практику Верховного Суду з розгляду аналогічних справ.
Суд, з`ясувавши позицію сторін, вивчивши матеріали справи, всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 853386040, згідно якого Товариством відповідачеві надано кредит у вигляді кредитного ліміту в сумі 9 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності терміном до 10.12.2021 (30 днів) з оплатою процентів, що встановлені в Кредитному договорі та додатках до нього (а.с. 13-зворот - 17).
Договір укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі - Закон), електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У відповідності до ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону).
Наведене знаходить своє підтвердження у постанові Верховного Суду по справі № 524/5556/19 від 12.01.2021.
Відповідачем також підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому узгоджені всі умови кредитування (а.с. 12-13).
Послідовний алгоритм дій відповідача вбачається з довідки щодо дій позичальника (а.с. 31-зворот - 32).
Відповідач, задля отримання кредиту, на сайті ТОВ «Манівео» заповнила поля заявки, тобто, здійснила відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення договору, адже жодні персональні дані відповідача не могли б бути відомі позивачу без укладення спірного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано обґрунтованих доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсними не визнано, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про укладення спірного договору та про законність вимог позивача за ним.
ТОВ «Манівео» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти, що підтверджується розрахунками заборгованості, випискою по рахунку, платіжними дорученнями від 10.11.2021 на суму 6 000,00 грн та від 12.11.2021 на суму 3 000,00 грн (а.с. 34-зворот - 35, 72-зворот - 74, 74-зворот).
Належність карткового рахунку № НОМЕР_1 (повний номер картки НОМЕР_2 ) та номеру телефону НОМЕР_3 відповідачеві ОСОБА_1 , а також перерахування коштів на цей рахунок підтверджується доказами, наданими АТ «Райффайзен Банк» на виконання вимог ухвали суду від 03.03.2026 (а.с. 108-109).
28.11.2018 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 (а.с. 40-зворот - 43).
28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020, інші умови договору залишилися без змін (а.с. 46).
31.12.2020 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його номер та дата укладення залишені без змін (а.с. 46-зворот - 49).
31.12.2021 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022, інші умови договору залишилися без змін, згідно договору факторингу в редакції додаткової угоди від 31.12.2020 (а.с. 51-зворот).
31.12.2022 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2023, інші умови договору залишилися без змін, згідно договору факторингу в редакції додаткової угоди від 31.12.2020 (а.с. 52).
31.12.2023 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2024 (а.с. 52-зворот).
Разом з цим, 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024 (а.с. 55-зворот - 58).
11.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу ТОВ «ФК «Ейс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 853386040 від 10.11.2021 (а.с. 61-66).
Перехід права вимоги до відповідача, окрім договорів факторингу, підтверджується також наступними доказами: витягом з реєстру прав вимоги № 188 від 02.08.2022 (а.с. 53-54); витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 (а.с. 59-60); витягом з реєстру боржників від 14.07.2025 (а.с. 66-зворот - 68).
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на момент звернення до суду, 24.02.2026, утворилась заборгованість на загальну суму 30 457,20 грн, що складається з наступного: 9 000,00 грн - заборгованість по кредиту; 21 457,20 грн - несплачені відсотки (а.с. 72-зворот - 74).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.
Посилання сторони відповідача на те, що договори факторингу є неповними спростовуються матеріалами справи, адже з долучених до позову копій вбачається повнота цих договорів, номери пунктів та сторінок є послідовними, з них можна встановити всі умови.
Таким чином, позовні вимоги саме ТОВ «ФК ««Ейс» до відповідача є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.
Під час розгляду справи встановлено та підтверджується наданими позивачем доказами, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку товариству не повернуті, що свідчить про порушення його прав, тому суд дійшов висновків про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 000,00 грн.
Розрахунки, надані позивачем, складені первісним кредитором, яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та ТОВ «Таліон Плюс». Позивач є лише правонаступником цих вимог, жодних нарахувань ним не здійснено. Як вбачається з матеріалів справи, нарахування здійснювалися лише первісним кредитором і цей розрахунок є деталізованим, з розбивкою на окремі графи, в якому містяться дати та суми за весь період нарахувань за кожен день окремо, що також спростовує доводи представника відповідача про їх неповноту.
Суд також відхиляє доводи представника відповідача про відсутність документів первинної бухгалтерської документації, оформленої згідно положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки позивач здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, безготівковий переказ коштів без відкриття банківських рахунків, тобто не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а отже не може надати жодної інформації, що є банківською таємницею.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2023 у справі № 910/14570/21, факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини надання послуг.
В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримала кредитні кошти, користувалась ними, здійснювала погашення заборгованості, зокрема, за процентами, що вбачається з розрахунку, заперечень за період строку кредитування на адресу первісного стягувача та/або позивача не надсилала та продовжувала користуватися кредитними коштами. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог відповідач суду не надала, а тому у суду є підстави вважати, що ці доводи відповідача є недоведеними.
В частині нарахування процентів суд зазначає наступне.
Пунктом 1.7 Договору визначено, що кошти повинні бути повернуті до 10.12.2021, строк дії дисконтного періоду - 30 днів.
Пунктом 1.9.1 Договору передбачена та узгоджена між первісним кредитором та відповідачем сума процентів, що розраховується в розмірі 0,50% (або 182,50% річних) від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
У постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
З розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що в період з 10.11.2021 по 10.12.2021 проценти нараховувались згідно умов договору. В подальшому, з 11.12.2021 по 08.01.2022 проценти за один день користування кредитом становили 178,20 грн, 12.01.2022 - 4 980,00 грн, з 13.01.2022 по 03.03.2022, 02.08.2022 - 268,20 грн.
Судом встановлено, що відповідачеві були надані кредитні кошти, якими вона користувалась лише в період строку кредитування: 10.11.2021 - 10.12.2021. Доказів на підтвердження тих обставин, що після 10.12.2021 кредитний договір було пролонговано та строк користування кредитом було продовжено, позивачем суду не надано, як і не містять таких доказів матеріали справи, а несплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без наявності волевиявлення сторін, зокрема вчинення відповідних дій.
Вимог щодо нарахування процентів згідно ст. 625 ЦК України, у позові не заявлено.
Таким чином, розмір процентів за користування кредитом в межах строку кредитування, що підлягає стягненню з відповідача, складає 1 350,00 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат надані наступні докази: копія договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, укладений між ТОВ «ФК «Ейс» та АБ «Соломко та партнери»; копія протоколу погодження вартості послуг; копія додаткової угоди № 25770927631 від 01.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; копія акта прийому-передачі послуг від 29.12.2025 на суму 7 000,00 грн; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Соломком О.В.; копія довіреності від 11.08.2025.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» підлягають задоволенню частково, на 33,98%, то розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, що становить 2 378,60 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» задоволені частково, на 33,98%, відповідно, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 904,68 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

Ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцерозташування: м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, ЄДРПОУ 42986956) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за Кредитним договором № 853386040 від 10.11.2021 в розмірі 10 350,00 грн, судовий збір в розмірі 904,68 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 378,60 грн.
У задоволенні інших вимог позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).
Повний текст рішення складений 27.07.2026

Суддя          О.С. Яцун