КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2026 року м. Київ №320/59872/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним рішення від 20.1.2024 №12017-33032/1-02/8-1000/24 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке полягає у відмові в перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням періодів трудової діяльності у подвійному розмірі, а саме період роботи в психоневрологічній лікарні з 01.03.2004 по сьогоднішній день, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 09.04.2014; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пенсії за віком страховий стажу для обчислення пенсії за період з 01.03.2004 по теперішній час в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.04.2014.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що з 01.03.2004 по теперішній час працює молодшою медичною сестрою у психіатричному закладі охорони здоров`я. Звернувшись 06.11.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач отримала відмову, оформлену рішенням від 20.11.2024 №12017-33032/1-02/8-1000/24. На думку позивача, відмова є протиправною, оскільки стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною та передбачає зарахування роботи у психіатричних закладах до стажу у подвійному розмірі без обмеження періодом роботи до 01.01.2004. Позивач вважає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує дію зазначеної норми, а правова позиція Верховного Суду підтверджує можливість зарахування у подвійному розмірі періодів роботи після 01.01.2004. У зв`язку з цим просить скасувати рішення відповідача та зобов`язати зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.03.2004 по теперішній час у подвійному розмірі з проведенням відповідного перерахунку пенсії.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.
Відповідач у відзиві заперечує проти задоволення позову та зазначає про те, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач вказує, що страховий стаж після 01.01.2004 обчислюється виключно за даними персоніфікованого обліку відповідно до статті 24 Закону №1058-IV. Період роботи позивача з 01.03.2004 по 31.03.2018 вже врахований до страхового стажу та дає право на пенсію за вислугу років, однак підстав для його подвійного обчислення немає. На думку відповідача, право на пільгове обчислення стажу відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється лише на осіб, які працювали у відповідних закладах до 01.01.2004, тоді як після набрання чинності Законом №1058-IV страховий стаж обчислюється в одинарному розмірі. З огляду на це відповідач вважає рішення про відмову у перерахунку пенсії законним та просить відмовити у задоволенні позову. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Позивач працює молодшою медичною сестрою у комунальному некомерційному підприємстві «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія». 
З матеріалів справи вбачається, що період її роботи у психіатричному закладі розпочався 01 березня 2004 року та триває по теперішній час. Зазначені обставини підтверджуються трудовою книжкою та не заперечуються сторонами. 
06 листопада 2024 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про перерахунок пенсії. У заяві вона просила провести перерахунок пенсії відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі період роботи в психіатричному закладі охорони здоров`я з 01.03.2004 по теперішній час. 
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 20 листопада 2024 року №12017-33032/1-02/8-1000/24, яким позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії.
Підставою для відмови зазначено те, що право на пільгове обчислення страхового стажу відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають лише особи, які працювали у відповідних закладах до 01 січня 2004 року, тоді як після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється в одинарному розмірі за даними персоніфікованого обліку. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до частин першої-другої, четвертої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До набрання чинності Законом №1058-IV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначались Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону №1788-XII в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу) діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, Законом №1788-XII передбачена можливість зарахування до стажу у подвійному розмірі роботи, зокрема, у закладах з надання психіатричної допомоги.
Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги; заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу», заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги; фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909), до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
У примітці 2 Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 № 385, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 892/7180, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.
Таким чином, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України № 1788-XII, не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Суд зазначає, що Закон №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону №1788-XII при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону №1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004. Редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IVне скасовує статтю 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.
У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058-IV. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону №1788-XII, то він мав би виключити із Закону №1788-XII усі інші положення, чого зроблено не було.
Судом установлено, що позивач працює у закладі з надання психіатричної допомоги на посаді молодшої медичної сестри з 01.03.2004 по теперішній час, що підтверджується записами трудової книжки та не заперечується відповідачем. 
Зі змісту позовної заяви, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.11.2024 №12017-33032/1-02/8-1000/24 та відзиву на позов убачається, що відповідач не ставить під сумнів факт роботи позивача у психіатричному закладі охорони здоров`я та зарахував відповідний період роботи до страхового стажу в одинарному розмірі.
Спір між сторонами виник виключно щодо застосування положень статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та можливості зарахування зазначеного періоду роботи з 01.03.2004 по теперішній час до страхового стажу у подвійному розмірі. Підставою для відмови у проведенні перерахунку пенсії відповідач визначив лише те, що, на його думку, право на пільгове обчислення стажу відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється виключно на осіб, які працювали у відповідних закладах до 01.01.2004, тоді як після цієї дати страховий стаж підлягає обчисленню в одинарному розмірі. 
Таким чином, обставини щодо характеру роботи позивача та періоду її виконання сторонами не оспорюються, а предметом спору є виключно правильність застосування відповідачем норм матеріального права при визначенні порядку обчислення страхового стажу. 
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Отже, незарахування відповідачем до стажу позивача у подвійному розмірі періоду роботи в психіатричному закладі охорони здоров`я з 01.01.2004 по 31.10.2024 (дату звернення до відповідача з заявою про перерахунок пенсії) не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправним.
Разом із тим, безпідставними є твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву про передчасність позовних вимог в частині виплати пенсії, оскільки позивачу оскаржуваним рішенням відмовлено у перерахунку пенсії та як наслідок у її виплаті.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з частиною 4 статі 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач звернулася до пенсійного органу із відповідною заявою 06.11.2024.
Таким чином, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9, частинами 2, 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з врахуванням змісту заявлених вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а належним способом захисту відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 01.11.2024 перерахунок та виплату позивачу пенсії із зарахуванням при розрахунку розміру пенсії, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до її страхового стажу періодів роботи з 01.03.2004 по 31.10.2024 у КНП «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» в подвійному розмірі.
При цьому суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, а не скасування рішення відповідача, оскільки документ від 20.11.2024 №12017-33032/1-02/8-1000/24 за своїм змістом є листом-відповіддю на звернення позивача, який не має ознак індивідуального адміністративного акта (рішення суб`єкта владних повноважень), а лише містить повідомлення про відмову у здійсненні відповідного перерахунку. Саме дії відповідача, які полягають у відмові застосувати положення статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при розгляді заяви позивача, призвели до порушення її права на належне пенсійне забезпечення.
Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії починаючи з 09.04.2014.
Так, матеріалами справи встановлено, що із заявою про перерахунок пенсії із застосуванням положень статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач звернулася до відповідача 06.11.2024. Саме за результатами розгляду цієї заяви відповідачем прийнято рішення від 20.11.2024 №12017-33032/1-02/8-1000/24, яке є предметом оскарження у даній справі.
Будь-яких доказів звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із відповідною заявою у 2014 році або в інший період, що передував зверненню від 06.11.2024, матеріали справи не містять. Відповідно, відсутні й докази прийняття відповідачем будь-якого рішення щодо відмови у проведенні такого перерахунку за попередній період.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії здійснюється за зверненням особи, а строки, з яких провадиться такий перерахунок, визначені статтею 45 цього Закону. Отже, право на перерахунок пенсії виникає не довільно, а реалізується шляхом подання відповідної заяви до органу Пенсійного фонду України.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з 09.04.2014 виходить за межі спірних правовідносин, оскільки на той момент відповідач не розглядав відповідної заяви позивача та не приймав рішення, яке могло б бути предметом судового контролю в межах цієї справи. Відтак підстав для покладення на відповідача обов`язку здійснити перерахунок пенсії саме з 09.04.2014 суд не вбачає.
Решта доводів відповідача на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
За таких обставин, суд вважає адміністративний позов позивача обґрунтованим, а позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Наявною в матеріалах справи квитанцією підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із даним позовом у розмірі 1211,20 грн.
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачена нею сума судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням періодів трудової діяльності у подвійному розмірі, а саме період роботи в психоневрологічній лікарні з 01.03.2004 по 31.10.2024 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.11.2024. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пенсії за віком страховий стажу для обчислення пенсії за період з 01.03.2004 по 31.10.2024 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.11.2024.
Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Суддя Лисенко В.І.