Справа № 344/17786/26 
Провадження № 2-о/344/477/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючого-судді Антоняка Т.М., 
секретаря Чабанюк Ю.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи,- 
В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті громадянина України - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку Донецької області, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується наступними документами: копією паспорту батька - ОСОБА_2 ; копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копією паспорта ОСОБА_1 ; копією свідоцтва про шлюб (зміна прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_4 ). 
Заявниця зазначає, що її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Донецьк Донецької області, Україна, від стиснення головного мозку. У зв`язку з цим було видана довідка про смерть від 01.09.2026 року № С-20100 (форма № 11). 
За результатом звернення до Донецького міського відділу записів актів цивільного стану Управління ЗАЦС ДНР, з метою реєстрації смерті ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про смерть від 01.09.2026 року серія НОМЕР_1 . Таким чином, її батько - ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій території України. Свідоцтво про смерть, видане Донецьким міським відділом записів актів цивільного стану Управління ЗАЦС ДНР, не відповідає вимогам чинного законодавства України. Будь-які уповноважені органи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем смерті/місцем поховання батька відсутні. Будь-яка інша процедура встановлення факту смерті особи на тимчасово непідконтрольній Україні території законодавством не визначена. 
Відсутність свідоцтва про смерть батька перешкоджає в отриманні допомоги на поховання, передбаченої ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та оформленні документів, необхідних для прийняття спадщини.
Заявниця подала заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити заяву.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.
Заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, народилася у місті Донецьк Донецької області, що встановлено з копії паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 28.12.2011 року Ворошиловським РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області.
Заявниця, згідно довідки від 11.03.2024 за № 2615-7001976949, є внутрішньо переміщеною особою. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .
На підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , заявницею долучено наступні документи: 
копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 
копія свідоцтва про шлюб, згідно якого після реєстрації шлюбу відбулася зміна прізвища « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».
ОСОБА_2 , згідно даних паспорта серія НОМЕР_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Донецьк, громадянин України.
На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявницею надано копію виданого окупаційною адміністрацією свідоцтва про його смерть, у якому зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк.
Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. 
Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. 
Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників.
Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно вказаних Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника.
Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.
Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Відтак, враховуючи вказані норми, оцінивши усі наявні докази у сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими і доведеними, тому наявні підстави для встановлення факту смерті громадянина України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк Донецької області.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Встановлення факту смерті необхідно заявниці для державної реєстрації смерті померлого батька та отримання свідоцтва про смерть.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявниця не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку, встановити факт смерті батька на тимчасово окупованій території, що позбавляє її можливості провести державну реєстрацію смерті згідно вимог законодавства та отримати свідоцтво про смерть, а відтак суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 264, 265, 268, 315, 317 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянина України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк Донецької області.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 15.09.2026 року.