ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 серпня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/964/25
Головуючий у першій інстанції – Лібстер А. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1331/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової А.А.
секретар: Шкарупа Ю.В. 
Позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя Лібстер А.С.), ухвалене у селищі Куликівка, 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 491059542 від 15.12.2021 року у розмірі 107487.48 гривень, яка складається з заборгованості : за кредитом – 45888.58 грн; за відсотками– 61598.90, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422.40 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що 15.12.2021 між ОСОБА_1 та АТ «АЛЬФА-БАНК», найменування якого змінено на АТ «СЕНС БАНК», було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 491059542, відповідно до умов якої банк надав відповідачу кредит зі сплатою процентів за користування ним, комісії та інших платежів на умовах, передбачених договором. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. 
Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2026 року позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 491059542 від 15.12.2021 у загальному розмірі 107487,48 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підписуючи 15.12.2021 оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 491059542 та акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту, що в сукупності становлять кредитний договір, відповідач визнав надані позивачем умови кредитного договору, тарифи та правила. Надані позивачем докази у їх сукупності дають підстави для висновку, що АТ «СЕНС БАНК» виконав прийняті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти. При цьому, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, а саме неповернення отриманих сум кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку та меморіальним ордером № 783178692 від 16.12.2021. Доказів на спростування розрахунку заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем надані не були. Щодо заперечень представника відповідача з приводу не настання строку сплати заборгованості (строк дії договору до 16.12.2026), суд зазначив, що умовами Кредитного договору передбачено можливість банку достроково стягнути заборгованість у випадку прострочення виконання зобов`язання позичальником. З матеріалів справи вбачається, що на адресу за місцем реєстрації позичальника було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, однак, відповідачем дану вимогу залишено без реагування. В зв`язку з чим у банку виникло право на стягнення заборгованості у розмірі 107487,48 грн., з яких 45888,58 грн прострочене тіло кредиту та 61598,90 грн – відсотки за його користування. Понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що умовами кредитного договору № 491059542 від 15.12.2021 передбачено строк кредиту 60 місяців до 16.12.2026 року з періодичністю платежів зі сплати відсотків кожні 30 днів. Станом на дату звернення позивача до суду 28.11.2025 року строк дії договору не закінчився, а отже у банку відсутнє право дострокової вимоги всієї суми коштів за кредитом без дотримання процедури досудового врегулювання спору. Матеріали справи не містять доказів вручення досудової вимоги, яка приєднана позивачем до матеріалів справи. З огляду на правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц, 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18, 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань на адреси реєстрації та фактичного місця проживання відповідача не є належним доказом її повідомлення.За позицією відповідача вся сума заборгованості у розмірі 107487.48 грн не може бути простроченою і її деяка частина є поточною, тобто такою, строк сплати якої ще не настав. При цьому матеріали справи, зокрема наданий позивачем розрахунок заборгованості не дають змоги встановити, яка заборгованість є простроченою, а яка поточною, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Надана позивачем виписка по рахунку оформлена з грубим порушенням вимог документообігу, не засвідчена належним чином та не відповідає вимогам, які пред`являються до офіційного документу, а тому не може слугувати належним доказом на підтвердження заборгованості.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 15.12.2021 між ОСОБА_1 та АТ «АЛЬФА-БАНК» укладено угоду про надання споживчого кредиту № 491059542, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, у якій він запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб Мета Кредиту – споживчі цілі. Ліміт кредитної лінії у розмірі 46139,37 грн. Процентну ставку за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою пропоновано встановити у розмірі 39,90 % річних. Тип процентної ставки фіксований (а.с.9, зворот-11). 
15.12.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «АЛЬФА-БАНК». 15.12.2021 між ОСОБА_1 та АТ «АЛЬФА-БАНК» укладено угоду про надання споживчого кредиту № 491059542, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, у якій він запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб Мета Кредиту – споживчі цілі. Ліміт кредитної лінії у розмірі 46139,37 грн. Процентну ставку за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою пропоновано встановити у розмірі 39,90 % річних. Тип процентної ставки фіксований (а.с.9, зворот-11). 
Підписанням вказаної оферти ОСОБА_1 надав власну згоду Банку на передачу до Кредитного реєстру Національного банку України інформації у випадках і обсязі, строки та у порядку, передбачених чинним законодавством України, а також беззаперечно підтвердив, що перед укладанням угоди ознайомлений у письмові формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, з нормами ЗУ «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ, із інформацією, зазначеною у ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці банку, зі змістом довідки про систему гарантування вкладів. АТ «АЛЬФА-БАНК» прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК». Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання.
Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі з сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Крім того, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, згідно з яким максимальна сума кредиту 46139,37 грн., процентна ставка 39,90 % річних фіксована ставка, строк кредиту 60 місяців. Строк щомісячного платежу до 08 числа кожного місяця, розмір мінімального щомісячного платежу 1784,92 грн (а.с.13). 
Факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку з кредитної карти за період з 15.12.2021 по 28.05.2025 та меморіальним ордером (а.с.15-30). 
12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» затверджено рішення про зміну найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 (а.с. 40-43).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 491059542 від 15.12.2021 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «СЕНС БАНК» становить 107487,48 грн (а.с.31).
З метою досудового врегулювання спору позивачем АТ «СЕНС БАНК» на адресу відповідача було направлено листом з описом письмову вимогу про усунення порушень з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором № 491059542 від 15.12.2021 року протягом 30 календарних днів (не пізніше 35) з дня отримання цієї вимоги, що підтверджується копією даної письмової вимоги та відомостями про їх відправлення (а.с.32- 39).
З роздруківки з сайту « Укрпошти» вбачається, що повідомлення за № 0505283979940 було повернуто відправнику 26.04.2025 року у зв`язку з закінченням терміну зберігання та отримано останнім 27.04.2025 року. ( а.с. 35)
АТ «СЕНС БАНК» повторно було направлено досудову вимогу листам з описом на адресу позичальника, яка повернута банку у зв`язку з закінченням строку зберігання.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суд повинен встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон № 1023-XII, який також встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону № 1023-XII зі змінами, передбаченими Законом Українивід 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій правовий висновок, висловлений постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), вказавши, що суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема, частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), в якій був установлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
У справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.
За обставинами справи, що перебуває на апеляційному перегляді встановлено, 
що кредитування АТ «СЕНС БАНК» відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника ОСОБА_1 , тому мають застосуватись до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Підтверджено, що за відсутності доказів одержання досудової вимоги у позичальника-споживача не виникає обов`язку достроково повернути кошти, а у суду немає підстав задовольняти позов про дострокове стягнення
Суд першої інстанції помилково вважав, що саме по собі направлення досудової вимоги від 03.04.2025 року та досудової вимоги від 10.10.2025 року на адресу позичальника є його належним повідомленням про обов`язок повернути позику вцілому.
Натомість, колегія суддів апеляційного суду ввжає, що у банку відсутнє право дострокової вимоги всієї суми коштів за кредитним договором № 491059542 від 15.12.2021, оскільки належні докази про отримання ОСОБА_1 досудової вимоги про дострокове повернення кредиту відсутні. Банк має право на стягнення в судовому порядку поточної заборгованості по кредиту.
Згідно з графіком платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, позичальник ОСОБА_1 повинен був сплачувати щомісячний платіж щомісячно до 16 числа кожного місяця в розмірі 1784.92 грн, кошти якого розподілялись на погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках у розмірах зазначених у графіку. Усього підлягало поверненню коштів по тілу кредиту у розмірі 46139,37 грн, по відсотках 60954.68 грн.( а.с.11-12)
З наданого АТ «СЕНС БАНК» розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості проведено станом на 16.05.2025 року з зазначенням заборгованості по тілу кредиту в розмірі 45888.58 грн; за відсотками– 61598.90.У зазначеному розрахунку зазначено про сплату ОСОБА_1 1800 грн 01.02.2022 року у рахунок погашення кредитної заборгованості.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Верховний суд зауважував у своїх постановах, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку відкритому банком на ім`я ОСОБА_1 є належним доказом у справі та оформлена відповідно до «Положення про організацію оперативної діяльності в банках України». В ній відображено сплату 01.02.2022 року коштів у сумі 1800 грн на погашення заборгованості та зарахування банком коштів на погашення тіла кредиту та відсотків.
Доказів на підтвердження погашення заборгованості в іншому розмірі відповідачем не надано.
Оскільки суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність підстав для дострокового стягнення кредиту та зазначив суму до стягнення яка підлягала поверненню відповідно до умов договору після завершення його дії, розрахунок заборгованості проведений АТ «СЕНС БАНК» є некоректним та не відповідає умовам укладеного між позивачем та відповідачем договору, колегія суддів апеляційного суду проводить власний розрахунок.
Так, банк з позовом до суду звернувся 28.11.2025 року, останній черговий платіж ОСОБА_1 , який визначений як поточний, повинен був сплатити 16.11.2025 року, тому відповідно до графіку платежів та з урахуванням сплаченої суми 01.02.2022 року заборгованість за кредитом за період з 15.02ю2021 року по 27.11.2025 року становить – 82091.24 грн(1784.92 грн щомісячний платіж х 47 місяців ( період платежів з 16.01.2022 року по 16.11.2025 року) – 1800 грн внесені кошти), з яких 27295.37 грн по тілу кредиту та 54795.87 грн за відсотками.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.
З позовної заяви вбачається, АТ «СЕНС БАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 107487.48 грн, яку суд стягнув з відповідача. 
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 82091.24 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 76.37%. При зверненні до суду з позовом товариством сплачено 2422.40 грн судового збору (а.с.1). 
У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1849.98 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (2422.40 х % 76.37= 1849.98). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Тобто фактично оспорювана сума становить 107487.48 грн. Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог скарги на суму 82091.24 грн, що становить 23.63 %. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3633.60 грн (а.с. 146 ). З позивача на користь відповідача підлягає стягненню 858.62 грн (3633.60 х 23.63 % = 858.62 ) судового збору за апеляційний розгляд справи.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції частково задовольнив клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Колегія суддів апеляційног суду погоджується з таким висновком суду та вважає, що судом першої інстанції вірно враховано складність справи,клопотання про зменшення судових витрат, обсяг роботи яку виконав адвокат, наявність сталої судової практики при розгляді аналогічних спорів.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2026 в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» загального розміру заборгованості за кредитним договором № 491059542 від 15.12.2021 та судового збору - змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 107487.48 грн до 82091.24 грн, судового збору з 2422.40 грн до 1849.98 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 858.62 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий: Судді: