Справа №452/414/25 Головуючий у 1 інстанції:Казан І.С. 
Провадження №22-ц/811/1412/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А., 
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретарка: Попенко І.І.,

за участі в судовому засіданні представника заінтересованої особи МО України – Тіщенка А.В., представника заявниці ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Казана І.С. від 26 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 перебувала на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказане рішення оскаржило Міністерство оборони України.
В апеляційній скарзі просять рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2025 року скасувати та у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.
Зазначають, що юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. Однак, звертаючись до суду із вказаною заявою, визначаючи мету встановлення юридичного факту, заявник посилається на необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а це вже спір про право. Зазначають, що суддя відмовляє у відкритті провадженні у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, то залишає заяву без розгляду. Вказують також на те, що заявницею не було надано належних доказів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні у загиблого ОСОБА_3 . Також, невідома позиція сусідів заявниці, братів та сестри загиблого, у зв`язку з чим є усі підстави для допиту їх як свідків. Звертають увагу на те, що суд першої інстанції помилково не задовольнив клопотання Міністерства оборони України про залучення інших зацікавлених осіб та клопотання про витребування документів. А відтак, рішення суду в даній справі може вплинути на отримання заявниками та членами їх сімей, іншими заінтересованими особами, не залученими у даній справі, у майбутньому пільг, субсидій, соціальних та інших виплат. 
В судове засідання окрім представника заінтересованої особи МО України – Тіщенка А.В., представника заявниці ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи на підтримання апеляційної скарги, представника заявниці – в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, письмових пояснень, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 258, 259, 263-265, 294, 315, 319 ЦПК України, п.п.1, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», лист Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду спав про встановлення фактів, що мають юридичне значення», постанову Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, постанову Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц, постанову Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18, та задовольняючи заяву, – виходив з того, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час бойових дій у с. Берестки Донецької області; це підтверджується зокрема свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , Довідкою лікаря про причину смерті від 18.01.2023, лікарським свідоцтвом про смерть №290/НЕ від 18.01.2023. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області №452/1362/24 від 26 квітня 2024 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу із 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судове рішення набрало законної сили. Із акту обстеження факту проживання ОСОБА_1 від 18.03.2024 по АДРЕСА_1 відомо, що остання проживала без реєстрації разом із цивільним чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок військових дій; це також вбачається із довідки виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району №387 від 18.03.2024. Згідно Довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ №723529 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, чим обґрунтовує факт того, що з 2016 року в неї погіршився стан здоров`я, вона фактично перебувала на утриманні ОСОБА_3 , пенсія по інвалідності була єдиним джерелом її доходу, загиблий як чоловік дбав про благополуччя сім`ї та утримання ОСОБА_1 . Заявниця звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі ІНФОРМАЦІЯ_6 ) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_3 як особі, яка проживала із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протокольним рішенням від 8 листопада 2024 року №34/Д вирішила повернути подані нею документи для доопрацювання з посиланням на те, що з поданих документів неможливо встановити право на отримання одноразової грошової допомоги та просили надати документи про перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, в тому числі судове рішення про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця на дату загибелі, що вбачається із відповіді ІНФОРМАЦІЯ_7 від 20.01.2025 №433. Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 відомо, що мати ОСОБА_3 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , його батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 . Письмовими поясненнями сестри загиблого ОСОБА_6 , братів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 стверджується, що загиблий ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 , котра була єдиним утриманцем їх брата, оскільки батьки померли, дітей у нього не було, а вони самі безпосередньо не були на його утриманні. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що допомога, яка надавалась загиблим ОСОБА_3 за життя, була для заявниці постійним і основним засобом для існування, між ними існував тісний родинний та сімейний зв`язок, вони були пов`язані спільним побутом, спільно вели господарство, мали спільний бюджет та несли спільні витрати, вони мали взаємні права та обов`язки. Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на те, що встановлення даного факту необхідне заявниці для отримання одноразової матеріальної допомоги після смерті ОСОБА_3 , суд дійшов до висновку, що вимога заявниці про встановлення факту перебування її на повному матеріальному утриманні загиблого цивільного чоловіка, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, – не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, заінтересована особа – Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила:
- встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування заяви покликалася на те, що з 2012 року вона проживала як чоловік та дружина із ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув у результаті бойових дій; рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області №452/1362/24 від 26 квітня 2024. встановлено юридичний факт спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_10 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та призначення пенсії у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 . У відповідь на таке звернення листом від 20.01.2024 №433 ІНФОРМАЦІЯ_11 повідомив заявника про те, що документи ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого, що дають право на призначення одноразової грошової допомоги. У зв`язку із зазначеним, встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 необхідне заявниці для реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу. Поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в редакції станом на січень 2023 року. Оскільки чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення зазначеного факту, просила рішенням суду встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого ОСОБА_3 .
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час бойових дій у с. Берестки Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , довідкою лікаря про причину смерті від 18.01.2023 та лікарським свідоцтвом про смерть №290/НЕ від 18.01.2023 (а.с.13, 14, 15-16).
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2024 року у цивільній справі №452/1362/24 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу із 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17-19).
Із акту обстеження факту проживання ОСОБА_1 від 18.03.2024 по АДРЕСА_1 вбачається, що заявниця проживала без реєстрації разом із цивільним чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок військових дій (а.с.20).
З довідки виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району №387 від 18.03.2024 також вбачається, що заявниця до дня смерті її цивільного чоловіка постійно проживала з ним без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).
Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ №723529 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с.12).
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час смерті чоловіка заявниці) зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, зокрема це: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Частиною 1 статті 16-3 вказаного Закону визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників.
Згідно з ч. 3 ст. 16-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті батька заявника) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Згідно з ч.2, 3 ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Відповідно до статті 91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
При вирішенні питання щодо встановлення факту перебування особи на утриманні померлого, суд також бере до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Непрацездатним членом сім`ї вважається, зокрема, дружина, якщо вона є інвалідом або досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
З матеріалів справи вбачається, що заявниця звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_3 як особі, яка проживала із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, 
З відповіді ІНФОРМАЦІЯ_7 від 20.01.2024 №433 вбачається, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протокольним рішенням від 8 листопада 2024 року №34/Д вирішила повернути подані нею документи для доопрацювання з посиланням на те, що з поданих документів неможливо встановити право на отримання одноразової грошової допомоги та просили надати документи про перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, в тому числі судове рішення про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця на дату загибелі.
Проте слід вважати, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не надала суду достатньо доказів для встановлення такого факту, зокрема, доказів, які б підтверджували, що допомога, яку надавав їй ОСОБА_3 , була постійним та основним джерелом її засобів до існування у розумінні статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зокрема, матеріали справи не містять доказів щодо розміру доходів заявниці та загиблого військовослужбовця за період їх спільного проживання, які б дали можливість суду порівняти їх матеріальне становище та встановити, що саме матеріальна допомога ОСОБА_3 була для заявниці основним джерелом засобів до існування. 
Так само відсутні докази здійснення ним систематичного матеріального забезпечення заявниці, наприклад, у вигляді оплати лікування, житла, комунальних послуг, придбання продуктів харчування, предметів першої необхідності чи інших витрат, які б свідчили про виконання ним обов`язку щодо її утримання.
Також, матеріали справи не містять документів, що свідчили б про регулярне надання заявниці грошових коштів чи іншої матеріальної допомоги, зокрема банківських документів, поштових переказів, виписок з рахунків, листування, повідомлень або інших доказів, які б у своїй сукупності підтверджували постійний характер такої допомоги та давали підстави для висновку, що вона була основним джерелом засобів до існування заявниці.
Колегія суддів звертає увагу, що надані заявницею копія рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, акт обстеження факту проживання, довідка органу місцевого самоврядування, а також документи, що підтверджують встановлення їй інвалідності ІІІ групи, підтверджують лише обставини спільного проживання сторін та стан здоров`я заявниці, однак самі по собі не є доказами перебування особи на утриманні. В той час, як для встановлення юридичного факту перебування на утриманні необхідно довести, що допомога померлого носила саме систематичний характер та була для заявниці основним джерелом доходу.
Також, у матеріалах справи містяться письмові пояснення сестри загиблого ОСОБА_6 , братів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які ствердили, що загиблий ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 , яка була єдиним утриманцем їх брата, оскільки батьки померли, дітей у нього не було, а вони самі безпосередньо не були на його утриманні (а.с.75-89). Однак вказані письмові пояснення не слід вважати належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами на підтвердження заяви, оскільки такі докази як прості письмові пояснення осіб не передбачені ЦПК України, а вказані особи не допитувалися судом як свідки. 
Отже, наведені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні докази самі по собі не є достатніми для встановлення юридичного факту, про який просить заявниця, оскільки мають лише допоміжний характер і не підтверджують у сукупності наявність передбачених законом умов перебування на утриманні.
Відтак, матеріали справи не містять документів, які могли б характеризувати сімейний стан та склад сім`ї військовослужбовця під час проходження ним військової служби та самої заявниці, відомостей із його особової справи щодо зазначених ним членів сім`ї або утриманців, документів щодо осіб, яким після його загибелі виплачувалося належне грошове забезпечення чи інші належні йому виплати, а також відомостей про доходи як заявниці, так і загиблого за період, протягом якого, за твердженням заявниці, вона перебувала на його утриманні.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність факту перебування заявниці на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 .
Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку слід задовольнити. 
Рішення ж суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні загиблого військовослужбовця.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України – задовольнити.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2025 року – скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра