ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
(додаткова)
25 серпня 2026 року   місто Чернівці справа №2-856/12
провадження 22-з/822/47/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К., 
суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
третя особа - Хотинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Фокія Богдана Васильовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Хотинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства. 
Просив визнати, що померлий ОСОБА_4 був його батьком. Просив внести зміни в актовий запис про його народження, а саме: в графі батько вказати ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішень суду 
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 березня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Хотинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства - задоволено.
Визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 № 15, складеного 04.09.1993 року Чорнівською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_4 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 107,30 грн. (сто сім гривень 30 коп.).
Повне рішення складено 09 березня 2026 року.
Додатковим рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2026 року заяву представника позивача ОСОБА_5 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23800,00 грн. (двадцять три тисячі вісімсот гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді.
Повне рішення складено 02 квітня 2026 року.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 липня 2026 року апеляційні скарги ОСОБА_2 – залишено без задоволення. Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 березня 2026 року та додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2026 року – залишено без змін.
Повний текст постанови складено судом 16 липня 2026 року.

Короткий зміст вимог заяви про ухвалення додаткового рішення 
19 липня 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Фокій Б.В. сформував в системі «Електронний Суд» заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції. 
Посилався на те, що позивач поніс судові витрати з оплати послуг з надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 12000 грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява про стягнення витрат на правову допомогу підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне.

Щодо розгляду справи за відсутності сторін
Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За приписами ч.2-3 вказаної статті заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 зазначеного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статей 1, 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що:
«127.Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Тобто з аналізу викладеного слід зробити висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.
Оскільки підставою для ухвалення додаткового рішення, визначеною п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, є не вирішення судом такого питання, то вказане може мати місце лише за умови дотримання загального порядку надання стороною, яка ставить питання про відшкодування судових витрат, - подання не лише такого клопотання, але й відповідних доказів судових витрат.
Аналіз вказаних норм вказує на те, що для наявності підстав щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу заявник повинен дотриматись вимог визначених ст.ст.133, 134, 137, 141 ЦПК України, а саме: подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи та до закінчення судових дебатів у справі сторона повинна зробити відповідну заяву про подачу відповідних доказів для стягнення судових витрат.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Колегія суддів наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). 
Як вбачається з матеріалів справи, позивача по справі ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Фокій Б.В. на підставі Ордеру Серія СЕ №1091708 від 10 серпня 2024 року, який виданий на підставі Договору про надання правничої допомоги від 03 серпня 2024 року (том 4 а.с.104).
В поданому відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Фокій Б.В. вказав попередній (орієнтовний) розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 15000 гривень, які просив стягнути з відповідачки на користь позивача. 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 липня 2026 року апеляційні скарги ОСОБА_2 – залишено без задоволення. Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 березня 2026 року та додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2026 року – залишено без змін.
Повний текст постанови складено судом 16 липня 2026 року.
Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Протягом п`яти днів, а саме 20 липня 2026 року представник позивача – адвокат Фокій Б.В. звернувся до апеляційного суду із заявою про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, адвокатом Фокієм Б.В. надано: договір про надання правничої допомоги від 03 серпня 2024 року укладений між адвокатом Фокій Б.В. та ОСОБА_1 ; угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги від 03 серпня 2024 року; акт передачі-прийняття виконаних робіт №2 (надання послуг) від 17 липня 2026 року підписаний сторонами із зазначенням детального опису наданої правової допомоги, кількості витраченого часу та вартості послуг в загальному розмірі 12000,00 грн.; детальний опис робіт виконаних адвокатом із зазначенням загальної кількості годин витраченого часу роботи адвоката, яка становить 8 годин (том 5 а.с.3-8). 
Згідно укладеної Додаткової угоди №1 від 03 серпня 2024 року, Молдован О.В. зобов`язаний сплатити адвокату Фокію Б.В. гонорар у розмірі 1500,00 грн. за годину робочого часу адвоката, що включає в себе підготовку заяв по суті та інших процесуальних документів, які стосуються розгляду справи №2-856/12, а також участь адвоката у судових засіданнях.
Згідно акту передачі-прийняття виконаних робіт №2 (надання послуг) від 17 липня 2026 року вбачається, що адвокатом Фокієм Б.В. надано, а клієнтом прийнято такі послуги: ознайомлення з апеляційною скаргою та доданими до неї документами, клопотанням про витребування доказів та призначення експертизи на суму 3000 грн. (2 години); аналіз релевантної судової практики ВПВС, судів касаційної інстанції на суму 3000 грн. (2 години); складання відзиву на апеляційну скаргу на суму 4500 грн. (3 години); складання заперечення проти клопотання про витребування доказів, призначення експертизи на суму 1500 грн. (1 година). 
Клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу разом із доданими додатками надіслано адвокатом Фокієм Б.В. засобами поштового зв`язку відповідачці ОСОБА_2 , а також третій особі в електронному кабінеті (том 5 а.с.6, 9).
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 27 липня 2026 року прийнято до розгляду заяву представника позивача – адвоката Фокія Б.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу та призначено її до розгляду на 09:00 год. 25 серпня 2026 року без повідомлення учасників справи.
Вказана ухвала доставлена до електронного кабінету в системі «Електронний Суд» всім учасникам справи (том 5 а.с.13-17).
24 серпня 2026 року представником відповідачки ОСОБА_2 – адвокатом Колесник Г.М. через систему «Електронний суд» подано до апеляційного суду заперечення на заяву про стягнення судових витрат, а отже позивач скористався своїм правом заперечувати щодо розміру таких витрат і це не мало наслідком порушення принципу змагальності.
Зокрема у поданому запереченні, стороною відповідача вказано, що розмір витрат в сумі 12000 грн. не відповідає критеріям реальності, необхідності та співмірності, а подані документи понесених витрат містять суттєві розбіжності.
Просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу з 12000 грн. до 3750 грн.
Колегія суддів, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, заперечення інших учасників справи, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, їх обґрунтованості та пропорційності задоволених позовних вимог, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг і їх необхідності, попередньої обізнаності представника з матеріалами справи та фінансового стану сторін вважає, що наявні підстави для часткового задоволення заяви, виходячи з наступного.
Як вбачається з акту передачі-прийняття виконаних робіт №2 (надання послуг) від 17 липня 2026 року, до складу наданої правничої допомоги включено вивчення апеляційної скарги з додатками, аналіз судової практики, підготовку відзиву на апеляційну скаргу. 
Разом з тим колегія суддів враховує, що ознайомлення з апеляційною скаргою та доданими до неї документами, клопотанням про витребування доказів та призначення експертизи, аналіз релевантної судової практики ВПВС, судів касаційної інстанції – за своїм змістом є складовими підготовки відзиву на апеляційну скаргу та заперечення на клопотання. Тому зазначення в акті приймання-передачі правової допомоги цих дій поряд із підготовкою відзиву та заперечення як окремих складових наданої правничої допомоги не свідчить про надання чотирьох самостійних за своїм змістом і результатом видів правничої допомоги.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною у додатковій постанові Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі № 369/849/18 (провадження № 61-1167св23), в якій зазначено наступне: «Заявлені витрати в частині ознайомлення з ухвалою Верховного Суду про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, формування позиції, вивчення та аналіз судової практики і законодавства, необхідного для підготовки відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2, підготовка та подання через підсистему "Електронний суд" до Верховного Суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки сам по собі аналіз ухвали про відкриття касаційного провадження, формування позиції, вивчення та аналіз судової практики і підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу в електронному вигляді не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням відзиву на касаційну скаргу, що заявлені як окремі послуги, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом».
Також колегія суддів враховує, що адвокат Фокій Б.В. представляв інтереси позивача ОСОБА_1 під час розгляду цієї ж справи у суді першої інстанції, а тому був обізнаний з фактичними обставинами справи, доказами та правовими позиціями сторін. Правова позиція позивача була сформована ще до апеляційного перегляду справи, а підготовка відзиву не потребувала повторного опрацювання всього обсягу матеріалів справи як нових для представника. Ця обставина зменшує обсяг роботи, об`єктивно необхідної для підготовки до апеляційного розгляду, та має бути врахована при визначенні суми витрат, яка підлягає покладенню на іншу сторону.
Водночас наведене не свідчить про відсутність необхідності у професійній правничій допомозі в апеляційній інстанції. Представник позивача підготував відзив на апеляційну скаргу, заперечення на поданій клопотання відповідачки, а тому понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з апеляційним розглядом справи та є необхідними.
Колегія суддів також враховує майновий стан відповідачки, яка є особою пенсійного віку. 
Отож, з урахуванням конкретних обставин даної справи, характеру спірних правовідносин, обсягу виконаної представником позивача роботи в суді апеляційної інстанції, заперечень відповідачки про неспівмірність заявлених витрат, її сімейний та фінансовий стан, а також критеріїв реальності, необхідності, обґрунтованості, розумності та співмірності витрат зі складністю справи і виконаними адвокатом роботами, колегія суддів доходить висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат у сумі 12 000 гривень є завищеним у частині покладення його в повному обсязі на відповідачку та підлягає зменшенню до 6000 гривень.
Таким чином, суд вважає, що заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягає задоволенню частково.
Керуючись статтями 137, 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Фокія Богдана Васильовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу надані в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя-доповідач:   Н.К. Височанська
Судді: І.М. Литвинюк
О.О. Одинак