Справа № 210/6312/24 
Провадження № 2-а/210/3/26 
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
09 липня 2026 року Металургійний районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійниї вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд,
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом.
Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2024 року приблизно о 06.00 – 06.15 години працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 затримали його на прохідній заводу «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РГІ» та доставили його проти його волі до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Знаходячись проти своєї волі у ІНФОРМАЦІЯ_3 на третьому поверсі, зі свого телефону о 16-39 та 21.26 він викликав Національну поліцію для складання заяви щодо незаконного затримання , але наряд поліції ,який прибув відмовився прийняти заяву. Весь час перебування у ІНФОРМАЦІЯ_3 його примушували проходити ВЛК , ним були здані аналізи крові та сечі, але від подальшого проходження ВЛК він відмовився. Копії довідки ВЛК йому надано не було, хоча було повідомлено , що він пройшов ВЛК та він є придатним до військової служби. Однак, при проходженні ВЛК не було враховано його дійсний стан здоров`я. З дитинства має вади по здоров`ю, а саме артеріальна гіпертензія. Згідно положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ (Наказ №402) , що визначає ступінь придатності , особи котрі отримали ст. 39 ВЛК мають наступні категорії: особи з підвищеним артеріальним тиском підлягають стаціонарному обстеженню у спеціалізованому лікувальному закладі. Стадія гіпертонічної хвороби встановлюється з урахуванням рівня АТ та наявності об`єктивних ознак ураження органів-мішеней. Експертний діагноз гіпертонічної хвороби формується із визначенням її стадії та характеру ураження органів-мішеней. Діагноз має бути підтверджений стаціонарним обстеженням. Однак, при проходженні ВЛК його не було направлено на обстеження. 16.09.2024 року відносно нього було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУАП. Вказаний протокол було складено з порушенням норм чинного законодавства. 
16.09.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було винесено постанову за справою №уп\ НОМЕР_1 , якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачено ч.3 ст. 210-1 КУАП та накладено штраф у сумі 25 500 грн. Розгляд справи проводився без його присутності. 17.09.2024 року позивачем були направлені докази знаходження на лікарняному в день проведень розгляду справи. 
Крім того позивача зазначає, що законодавцем чітко визначено процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. 
Оскаржувана постанова не містить відомостей про час та місце вчинення порушення правил військового обліку та посилання на будь-які документи , які до неї долучаються на підтвердження обставин, викладених у постанові про адміністративне правопорушення. Свій обов`язок щодо вчасного оновлення даних позивач не порушував. Також вказує, оскільки позивач мав пройти ВЛК до набрання чинності змін до КУАП накладення штрафу наразі є незаконним. Повістка про виклик була вручена 13.09.2024 року, а 16.09.2024 року відбувся без його участі, а отже з порушенням щодо своєчасного повідомлення. . Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної постанови та є підставою для її скасування. 
Враховуючи все вищевикладене позивач просить суд постанову відповідача та суб`єкта владних повноважень про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення №уп/13356 від 16.09.2024 року про притягнення до адмінстравтиної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУАП – скасувати.
Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи одноособово суддею в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В судове засідання сторони не викликалися.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримавши копію позовної заяви та копію ухвали про відкриття провадження, скористались правом подачі відзиву на позовну заяву, тому подав до суду відзив на позовну заяву.
У своємо відзиві Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відзив вмотивований тим, що Позивач відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має статус військовозобов`язаного та перебуває на військову обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_5 . 13.09.2024 року о 08-41 год. посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 було встановлено, що позивач проходив ВЛК останній раз 08.01.2019 року , хоча згідно абзацу першого пункту 3.2 Глави 3 Розділу ІІ «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08. №402 повинен був проходити кожні 5 років. Повторний медичний огляд проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП, том 3убуло прийнято рішення щодо направлення позивача для проходження медичного огляду так як строк дії попередньої комісії завершився 08.01.2024 року. 
13.09.2024 року під час отримання направлення для проходження ВЛК Позивач к категоричній форі відмовився від отримання направлення та проходження ВЛК, про що останнім написано заяву. Складання протоколу про адміністративне правопорушення було здійснено в присутності Позивача 13.09.2024 року о 08-41 та за його особистою згодою розгляд призначено на 16.09.2024 року о 09:01 з ознайомленням під особистий підпис в протоколі. Під час складення протоколу Позивачу надавалась можливість надання пояснень або в разі не згоди заяв чи клопотань. Позивач не заявляв клопотань чи заяв. Будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, останній не прибув, заяв чи клопотань про перенесення не направляв, тому справу було розглянуто без присутності Позивача. За результатами розгляду адміністративної справи було винесено постанову №уп/13356 від 16.09.2024 року . Звертають увагу суду на те, що посилання Позивача на примітку ст. 210 КУАП, а саме що положення не застосовуються у разі можливості отримання держателем ЄДРПВР персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, а отже звільняє особу від відповідальності за ст. 210, 210-1 КУАП не має відношення та не може бути застосовано у даній справі. Згідно матеріалів справи Позивача було притягнуто не за порушення правил військового обліку, а за порушення абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тому посилання позивача на примітку до ст. 210 КУАП є недоцільним. Позивач безпідставно та необґрунтовано посилається на те, що його було несвоєчасно повідомлено про розгляд справи, однак одразу суперечить собі та зазначає, що йому була вручена повістка 13.09.2024 року на прибуття 16.09.2024 року. Також, безпідставно позивач посилається на положення ст. 38 КУАП та, що останній мав пройти ВЛК до набрання чинності змін до КУАП. Таким чином, складено протокол та розглянуто справу з дотриманням строків встановлених КУАП, датою скоєння дата відмови від проходження ВЛК. Позивачем не вказано жодної правової підстави для скасування постанови по суті адміністративного правопорушення. Позивачем не наданого жодного достовірного доказу протиправності оскаржуваної постанови чи порушення вимог КУАП. Викладені доводи в позовній заяві є надуманими та недостовірними. Також зазначає, що позивачем в позовній заяві вказано, що останній відмовився від проходження ВЛК, чим підтвердив факт скоєння правопорушення. Всі інші доводи викладені в позовній заяві не є предметом розгляду. Таким чином, вважать позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими , а позовну заявою такою, що не підлягає задоволенню. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ІНФОРМАЦІЯ_2 отримавши копію позовної заяви та копію ухвали про відкриття провадження правом на надання пояснень не скористувалась.
Судом встановлено, що 13.09.2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол № 1417/2025 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 та було встановлено факт порушення абзацу 4 частини 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни України зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням .військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Згідно облікових даних військовозобов`язаного, останній проходив медичний огляд «-» - 20- року та згідно вимог абзацу 1 пункту 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402 (зі змінами), повторний медичний огляд військовозобов`язаних через 5 років не проходив, отже було прийнято рішення щодо направлення військовозобов`язаного на медичний огляд. Під час вручення направлення на ВЛК останній відмовився від отримання та проходження медичного огляду, що є порушенням абзацу 4 частини 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП .
Постановою № уп/13356 від 02.10.2025 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25000 грн.
У постанові зазначено, що 13.09.2024 року о 08-41 посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено акт порушення вимог чинного законодавства військовозобов`язаним, якого було направлено на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Згідно п. 69 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 №560 , особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію. Під час вручення направлення на ВЛК останній відмовився від отримання та проходження медичного огляду, що є порушенням абзацу 4 частини 1 ст. 22 Закону України «про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУАП.
Згідно тимчасового посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку з 08.01.20219 року. з 14.10.2005 перебуває на військовому обліку, придатний до військової служби (а.с.10-12) та вчасно оновив свої дані, що визнається відповідачем.
На підставі ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Норма частини 1 статті 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Керуючись ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч.1ст.283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зіст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Керуючись ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення, може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд.
Згідно зст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно зУказом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 24.02.2022, оголошується та проводить загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували станом на дату винесення оскаржуваної постанови).
Таким чином, з 24.02.2022 в Україні діє особливий період.
Постановою Кабінету Міністрів України № 560, затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу підчас мобілізації та встановлено, що на особливий період строк дії довідки з висновком ВЛК складає: в мирний час - 5 років; під час мобілізації та/або воєнного стану - 1 рік.
Відповідно до Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджені Постановою КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) ТЦК та СП до ТЦК та СП у строки, зазначені в отриманих ними документах для проходження медичного огляду, а також проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) ТЦК та СП.
Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення).
Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.
Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Аналізуючи вищенаведені норми, встановлено, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.
Разом з тим, суд виходить з того, що діючим законодавством визначено процедуру направлення військовозобов`язаного на проходження ВЛК, яка повинна бути дотримана уповноваженими органами та посадовими особами.
Згідно з п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Відповідно до положень п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.
Пунктом 27 Постанови КМУ № 560 визначено, що під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Пунктом 28 Постанови КМУ № 560 визначено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Вимоги до форми повістки та її формування визначені п. 29, 30 Постанови КМУ № 560.
Таким чином законодавством визначена послідовність дій щодо направлення особи на проходження військово-лікарської комісії: оповіщення з визначенням мети прибуття для проходження особою медичного огляду для визначення придатності до військової служби, виконання особою вимог законодавства щодо прибуття відповідно до повістки, отримання направлення на проходження медичного огляду, та здійснення проходження медичного огляду.
У разі не виконання особою вимог законодавства щодо проходження медичного огляду, настає відповідальність відповідно до законодавства.
Як підтверджено матеріалами справи, повістки на медичний огляд (проходження ВЛК) на ім`я позивача вручено не було.
Постанова також не містить обставин щодо вручення та отримання повістки на проходження ВЛК, належного направлення на проходження ВЛК ОСОБА_1 та взагалі відсутнє направлення.
З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2024 року був супроводжений для проходження військово - лікарської комісії.
Від проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_1 відмовився, оскільки бажав пройти ВЛК із наданням медичних виписок.
Згідно з п.3.5 глави 3 розділу II Наказу МОУ №402 військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.
Отже, чинним законодавством встановлено імперативний обов`язок перед походженням військово-лікарської комісії надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну документацію, яка стосується стану його здоров`я, у тому числі медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о.
Вищезазначене положення чинного законодавства об`єктивно не може бути дотримано особою, оскільки коли медичний огляд слідує одразу після доставлення особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, це свідчить про ненадання йому достатньої кількості часу для збору та підготовки медичної документації, яку неможливо носити з собою на постійній основі, не маючи попередньої інформації щодо необхідності її термінового пред`явлення в межах військово-лікарської комісії.
Таким чином, проходженню особою військово-лікарської комісії має обов`язково слідувати вручення йому відповідної повістки на таку дату, з метою надання часу належним чином звернутися до лікаря для отримання медичної карти амбулаторного хворого формою № 025/о, а також підготувати та зібрати виписки з медичної документації тощо.
Статтею 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у спраВраховуючи зазначене, суд вважає, що ініціатором проходження ВЛК є не сам військовозобов`язаний, в даному випадку позивач, а ІНФОРМАЦІЯ_4 . Саме, коли ТЦК та СП направить військовозобов`язаного на ВЛК - тільки тоді виникне обов`язок у особи цей ВЛК пройти. Якщо ТЦК та СП не намагалось направити військовозобов`язаного на ВЛК, відсутній склад правопорушення з боку військовозобов`язаного щодо несвоєчасного проходження ВЛК.
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу ОСОБА_1 були направлені повістки (виклики) або вручено направлення на проходження ВЛК, а з власної ініціативи він його пройти не міг, оскільки ВЛК проходиться лише за направленням ТЦК та СП.
Оскільки жодним нормативним актом, у тому числі і зазначеними у оскаржуваній постанові, не передбачено обов`язку громадянина України після оголошення мобілізації без виклику посадових осіб ТЦК та СП для проходження з власної ініціативи ВЛК, то у його діях відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Також, суд звертає увагу на те, що 16.09.2024 року в день винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 перебував на лікарняному і не міг бути присутнім про ,що направив відповідну заяву, що підтверджується описом та копією поштового відправлення.
Стаття 268 КУпАП гарантує особі, яку притягують до адміністративної відповідальності, право знати, в чому її звинувачують, зокрема яку статтю закону вона порушила.
Статтею 77КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд вважає за необхідне скасувати постанову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
З урахуванням наведеного суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої ним спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення №?557 від 20 лютого 2026 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України, однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено принцип відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн за правилами частини першої статті 139 КАС України, яка визначає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, ст.ст.7, 201-1, 245, 251, 252, 254, 256, 258, 276, 283, 284 КУПАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 №уп/ НОМЕР_1 від 16.09.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП про притягнення кожухова ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, провадження в справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 коп. 
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
-позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
-відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄРДПОУ НОМЕР_4 .
- третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 (юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
Повне судове рішення складено 09.06.2026 року.

Суддя: Н. А. Літвіненко