Єдиний унікальний номер 205/19047/25
Номер провадження2/205/2787/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
17 липня 2026 року місто Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі
головуючого судді Костромітіної О.О.
за участю секретаря судового засідання Шеремет В.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:
До Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 22 504,11 гривень, вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що 16.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №4670143, згідно якого останній отримав кредит в сумі 10 000,00 гривень. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника. Отже позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Проте відповідач не виконує свої зобов`язання за договором. 26.07.2024 року укладено Договір факторинг № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором №4670143 від 16.09.2021 року. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, загальна заборгованість становить 22 504,11 гривень, яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 084,00 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13 420,11 гривень, заборгованості за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 гривень, заборгованості за пенею та/або штрафами - 0,00 гривень, заборгованості за комісіями 1 000,00 гривень, інфляційні збитки - 0,00 гривень, нараховані 3% річних - 0,00 гривень. У зв`язку із вищевикладеним, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором №4670143 від 16.09.2021 року у загальній сумі 22 504,11 гривень, а також понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 гривень та судовий збір в розмірі 3 028,00 гривень.
Ухвалою суду від 22.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 23.02.2026 року клопотання позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» задоволено, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» відомості щодо ОСОБА_1 , що містять банківську таємницю.
На виконання ухвали суду від 23.02.2026 року АТ КБ «ПриватБанк» до суду направлено відповідь, в якій зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКППНОМЕР_1 ) в банку емітовано картку НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ). Номер телефону НОМЕР_3 знаходиться/знаходився в анкетних даних  ОСОБА_1 та є номером телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій станом на 14.05.2026 року, фінансовим номером. Банком також додано виписку по рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ) за період з 16.09.2021 року по 26.09.2021 року.
Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс», в особі директора Сердійчук Я., в судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позову просила розглядати справу без участі представника позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений неодноразово належним чином. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався, про причини неявки суду не повідомив.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних доказів без участі відповідача та, за відсутності заперечень позивача, ухвалив заочне рішення у справі.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 16.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №4670143, згідно якого останній отримав кредит в сумі 10 000,00 гривень, строком на 30 днів, на наступних умовах: комісія за надання кредиту 1 000,00 гривень, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 3750,00 гривень, яка нараховується за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця.
Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. 
На виконання умов договору позикодавцем ТОВ «Мілоан» перераховано грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень на рахунок НОМЕР_4 відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією LiqPay (ідентифікатор еквайра АТ КБ «ПриватБанк») від 16.09.2021 року та Випискою по рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ) за період з 16.09.2021 року по 26.09.2021 рокуАТ КБ «ПриватБанк».
Отже позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.
Відповідно до Розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо.
Договір передбачає, що Позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштам після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Сторонами кредитного договору узгоджено, що Позичальник відповідає перед Кредитодавцем за зобов`язаннями, що випливають з цього договору, всіма коштами і майном, що йому належать на праві власності (у т.ч. часткової та сумісної), на які відповідно до законодавства може бути звернено стягнення. У разі прострочення Позичальником виконання зобов`язань зі сплати заборгованості, Кредитодавець має право, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, якщо такі складались), нарахувати проценти за стандартною ставкою, визначеною цим договором, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Проте відповідач не виконує свої зобов`язання за договором. 
Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором №4670143 від 16.09.2021 року. 
Відповідно до Додатку №3 Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало права вимоги за кредитним договором №4670143 від 16.09.2021 року до ОСОБА_1 (3254) у загальній сумі заборгованості 22 504,11 гривень, яка складається з: суми виданого кредиту - 10 000,00 гривень, заборгованості за кредитом (залишок по кредиту) - 8 084,00 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 13 420,11 гривень, заборгованість по комісії за надання кредиту - 1 000,00 гривень.
Всупереч умовам договору кредиту, відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов?язання. 
Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений документ сформований в системі іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах,що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» набув право належного кредитора до відповідача ОСОБА_1 за договором №4670143 від 16.09.2021 року.
Згідно з положеннями частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Судом встановлено, що між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом обміну електронним повідомленням, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти).
Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови:
- пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), розміщена на
- заявка сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором;
- відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті.
Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти). Крім того, відповідач ОСОБА_1 розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором «W83242».
Для підписання і укладення цього правочину був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача.
Своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі й з порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що Договір №4670143 від 16.09.2021 року підписано відповідачем ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим він акцептував пропозицію позивача та уклав кредитні договори шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті товариства, який отримав на свій мобільний телефон, що підтверджується Довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 . 
Отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків.
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви - квитанцією про перерахування грошових коштів, довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, грошові кошти не повернулв, проценти за користування коштами не сплатив.
Згідност.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.1ст.1048, ч.2 ст. 1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем на підтвердження виникнення кредитного зобов`язання надано копії: Договору про споживчий кредит №4670143 від 16.09.2021 року, Паспорту споживчого кредиту №4670143 від 16.09.2021 року, Анкети-Заяви на кредит №4670143 від 16.09.2021 року, Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан»,Довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 , квитанції LiqPay (ідентифікатор еквайра АТ КБ «ПриватБанк») від 16.09.2021 року про перерахування коштів ОСОБА_1 , Відомості про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 , Розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 13.11.2025.
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.
Проте, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором №4670143 від 16.09.2021 року належним чином не виконував, в результаті чого утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом у загальному розмірі 22 504,11 гривень, яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8 084,00 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13 420,11 гривень, заборгованості за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 гривень, заборгованості за пенею та/або штрафами - 0,00 гривень, заборгованості за комісіями - 1 000,00 гривень, інфляційні збитки - 0,00 гривень, нараховані 3%річних - 0,00 гривень.
Доказів визнання кредитного договору недійсним до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів на спростування факту його підписання відповідачем.
Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» набув право належного кредитора до відповідача ОСОБА_1 за договором №4670143 від 16.09.2021 року, що підтверджується матеріалами справи.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» за Договором №4670143 від 16.09.2021 року загальної суми заборгованості у розмірі 22 504,11гривень.
Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
У ч. ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. ч. 1, 2ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).
Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивачем надано Договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року та додатки до нього, а саме: заявка на надання юридичної допомоги №1881 від 01.10.2025 року, витяг з Акту №21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року на загальну суму 13 000,00 гривень. 
Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. 
Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло.
Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.
Чинне процесуальне законодавство встановило так і основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, через що для фахового юриста, тим більше адвокатського об`єднання, не вимагає значних часових затрат для надання усної консультації з вивченням документів, а обсяг досліджених доказів є незначним.Тому суд вважає, що фактично наданий обсяг юридичної допомоги, є неспівмірним з заявленою сумою судових витрат, а тому підлягають стягненню судові витрати, пов`язанні з отриманням професійної правничої допомоги в сумі 6 500,00 гривень, вважаючи суму в 13 000,00 гривень, яку зазначає представник позивача, завищеною.
Відповідно до ч.ч.1, 2ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки, позовну заяву задоволено, судові витрати в розмірі 3 028,00 гривень сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.141,263-265,280-289 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором №4670143 від 16.09.2021 року у розмірі 22 504,11гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 500,00 гривень. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про сторін по справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», адреса: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, ЄДРПОУ 42640371.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 . 

Суддя О.О. Костромітіна