Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.07.2026 | Справа №607/12761/26 Провадження №2/607/5903/2026

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

-головуючої судді Сташків Н.М., 
-за участі секретаря судового засідання Войтків С.М,

у присутності учасників процесу:
-представника позивача Крамара В.П.,
-представниці відповідача Мельник І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» про визнання протиправними дій щодо безпідставних нарахувань за неспожиту та невикористану теплову енергію та гарячу воду, зобов`язання скасувати заборгованість, припинити здійснення нарахування платежів за неотримані послуги, анулювати незаконні нарахування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Крамара В.П., 09.06.2026 подав до суду позовну заяву до Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» (далі – КПТП «Тернопільміськтеплокомуненерго», відповідач) про визнання протиправними дій щодо безпідставних нарахувань за неспожиту та невикористану теплову енергію та гарячу воду, зобов`язання скасувати заборгованість, припинити здійснення нарахування платежів за неотримані послуги, анулювати незаконні нарахування.
Позов обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_2 , яка згідно з заповітом заповіла позивачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Під час реалізації права на спадщину позивачу стало відомо, що відповідач незаконно нарахував заборгованість із постачання теплової енергії в розмірі 104255,68 грн та за послугу з постачання гарячої води в розмірі 23271,27 грн. за період з 01.03.2015 по 31.03.2026. У вказаній квартирі проживали лише дідусь (до 2009 року) та бабуся позивача (до 2015 року), після смерті якої ніхто у квартирі не проживав. Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 лише 30.03.2026. Тому фактично за період 2015 – 2026 р.р. квартира не перебувала в будь-чиїй власності, відтак не було суб`єкта, з яким міг би бути укладений договір про надання послуг. Обов`язок оплати комунальних послуг виникає лише за умови фактичного споживання цих послуг. Відтак, нарахування боргу за період, коли в квартирі ніхто не проживав, позивач вважає безпідставним, а вимоги про його сплату, які позивач отримує після оформлення спадщини, з урахуванням практики ЄСПЛ, розцінює як незаконне втручання у його право власності, порушення вимоги щодо якості закону та принципів «справедливого балансу» і «належного урядування». 
З цих підстав позивач просив: 1) зобов`язати відповідача скасувати заборгованість за період з 01.03.2015 по 31.03.2026; 2) визнати протиправними дії щодо безпідставних нарахувань за неспожиту та невикористану теплову енергію та гарячу воду; 3) припинити здійснювати безпідставні та незаконні нарахування грошових платежів за неіснуючі та неотримані послуги; 4) анулювати незаконні нарахування. 
Ухвалою судді від 12.06.2026 позовну заяву залишено без руху, а 18.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 14.07.2026 о 10 год 30 хв.
За клопотанням представника позивача підготовче судове засідання відкладено на 16.07.2026 на 11 год 10 хв.
В зазначену дату проведено підготовче засідання, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та розпочато судовий розгляд.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із викладених у позовній заяві мотивів. Пояснив, що на момент смерті ОСОБА_2 позивач був неповнолітнім. На даний час як власник квартири він згідний оплачувати послуги за період після 30.03.2026 року, тобто після отримання свідоцтва про право на спадщину. Але до цього моменту нарахування вважає незаконними. З цих підстав просив позов задовольнити.
Представниця відповідача у судовому засіданні позову не визнала, підтримала надані 09.07.2026 письмові пояснення, які зводяться до того, що відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами укладено публічний договір приєднання споживача до умов індивідуального договору, відповідач надає послуги з теплопостачання, що підтверджено відповідними актами за період 2015 – 2026 р.р. Позивач, незважаючи на дату отримання свідоцтва про право на спадщину, набув право на спадкове майно з моменту відкриття спадщини, а факт непроживання у квартирі не звільняє його від обов`язку з оплати послуг. Крім цього, повідомила, що в зазначений період вартість послуг за адресою: АДРЕСА_1 нараховувалась із урахуванням субсидії, що не могло відбуватись без подання відповідних заяв та відомостей про доходи мешканців квартири. З цих підстав просила в задоволенні позову відмовити.
Ухвалення та проголошення судового рішення згідно з вимогами ч. 1 ст. 244 ЦПК України відкладено до 12 год 30 хв 24.07.2026.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:
Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 з 11.10.1979 були зареєстровані ОСОБА_3 , який знятий з реєстрації 02.04.2009 у зв`язку зі смертю та ОСОБА_2 , яка знята з реєстрації 02.04.2015 у зв`язку зі смертю.
Відповідно до свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видала 30.03.2026 приватний нотаріус Боберська О.А., встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
07.04.2026 КПТП «Тернопільміськтеплокомуненерго» надало відповідь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про те, що за вказаною адресою (особовий рахунок НОМЕР_3 ) за період 01.03.2015 – 31.03.2026 заборгованість з постачання теплової енергії складає 104255,68 грн та за послугу з постачання гарячої води 23271,27 грн.
Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_5 є тіткою позивача та здійснює представництво його інтересів на підставі довіреності.
Саме ця відповідь, на переконання представника позивача, є достатнім доказом, який свідчить про безпідставне нарахування виплат, з приводу неправомірності якого пред`явлено позов.
З наданих представницею відповідача копій актів про запуск системи опалення в роботу в опалювальні періоди від 15.10.2015, 17.10.2016, 02.11.2017, 22.10.2018, 04.11.2020, 16.10.2020, 19.10.2021, 11.11.2022, 19.10.2023, 23.10.2024, 27.10.2025 вбачається, що у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 проведено запуск системи опалення на опалювальні періоди 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025, 2025/2026 р.р.
До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права:
Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, у редакції, яка була чинною станом на 25.03.2015, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (яка діяла до 01.05.2022) у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення – з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення – розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Відповідно до п. п. 1, 3 п. 29 цієї Постанови споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) та несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.
Звільнення від оплати за опалення через відсутність мешканців ці Правила не передбачали.
Схожі норми містяться у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, який набрав чинності 10.12.2017, згідно з якими обов`язок споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені відповідними договорами (п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 7) кореспондується із його правом на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п. 6 ч. 1 ст. 7 цього Закону).
Відповідно до п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. 
Також згідно з п. 38, п.п. 12 п. 42 цих Правил навіть у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) у встановленому порядку споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Вартість послуги з теплопостачання залежить не від кількості осіб, які фактично проживають у квартирі, а від площі житла. Тому факт непроживання споживача у квартирі не є підставою для звільнення його від оплати вартості послуги.
У частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. ст. 509, 526 ЦК України зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 64, 68 Житлового кодексу України, який втратив чинність крім окремих положень 15.02.2026, проте був чинним на період виникнення та існування спірних правовідносин, передбачено рівність усіх прав та обов`язків членів сім`ї наймача, що випливають з договору найму жилого приміщення та солідарну з наймачем майнову відповідальність повнолітніх членів його сім`ї за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Стаття ст. 160 цього Кодексу закріплює аналогічні положення щодо членів сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності.
Відповідно до ст. 162 цього Кодексу строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (на період виникнення та існування спірних правовідносин), передбачений Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, норми яких процитовано вище.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Разом із цим, за змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 2 ст. 1292 ЦК України якщо спадкоємцями є малолітні, неповнолітні, недієздатні особи або особи, цивільна дієздатність яких обмежена, контроль за виконанням заповіту здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, а також орган опіки та піклування.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.
Так, судом установлено, що ОСОБА_2 , яка була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 та, будучи на момент її смерті малолітнім, у силу ч. ч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, і ця спадщина, незважаючи на отримання свідоцтва про право на спадщину у березні 2026 року, належить йому з 25.03.2015.
Контроль за виконанням заповіту відповідно до ч. 2 ст. 1292 ЦК України покладається на батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників, а також орган опіки та піклування.
З 17.01.2023 позивач досяг повноліття.
На момент смерті ОСОБА_2 чинними були норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, п. 6 ч. 1 ст. 20 якого передбачав право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні.
З 09.11.2017 набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, п. 6 ч. 1 ст. 7 якого надає споживачу право не сплачувати вартість комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Тобто, законодавчими нормами, чинними у період з 2015 до 09.11.2017 була передбачена можливість несплати вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача, а з 09.11.2017 і по даний час – споживач може звільнятись від оплати вартості житлово-комунальних послуг за період його відсутності, окрім постачання теплової енергії. Проте обов`язковою умовою реалізації цього права протягом усього оспорюваного періоду (2015 – 2026 р.р.) було подання документального підтвердження періодів непроживання, що передбачає необхідність відповідних звернень до надавача послуг. 
Позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про факти звернень до відповідача з заявами про перерахунок плати за послуги у зв`язку з непроживанням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 упродовж 2015 – 2026 р.р.
Натомість, як зазначила у судовому засіданні представниця відповідача, за наявними у відповідача розрахунками за вказаною адресою в зазначений період вартість послуг нараховувалась з урахуванням субсидії.
Також позивач надав суду відповідь КПТП «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 07.04.2026, адресовану його тітці ОСОБА_4 на її звернення із зазначенням адреси проживання: АДРЕСА_1 .
Таким чином, позивач не довів, що за період 2015 – 2026 р.р. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не проживав та були факти своєчасних звернень до відповідача з заявами про перерахунок оплати за надані послуги.
Крім того, як установлено з наданих відповідачем актів про запуск системи опалення в роботу в опалювальні періоди, будинок по АДРЕСА_2 був забезпечений постачанням теплової енергії, звільнення споживачів за оплату якої, незалежно від факту проживання/непроживання, законом не передбачено.
За вказаних обставин суд не вважає обгрунтованими доводи позивача про те, що нарахування за подачу теплової енергії та гарячої води у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за період 2015 – 2026 р.р. були безпідставними, протиправними та незаконними.
При цьому суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, доводи позовної заяви про безпідставність нарахування оплати за послуги подачі теплової енергії та гарячої води через відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та усталеної практики Верховного Суду, на яку вище наведено відповідні посилання, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
Позивач вважає, що внаслідок отримання від відповідача вимог про погашення заборгованості за послуги з подачі теплової енергії та гарячої води, яка виникла за період 2015 – 2026 р.р., порушується його право власності, гарантоване Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Першим аргументом суду на противагу таким доводам позивача є те, що власність зобов`язує та закон покладає на споживача обов`язок зі сплати за отримані житлово-комунальні послуги. Від сплати за постачання теплової енергії закон не звільняє навіть у випадку непроживання в помешканні, а для звільнення від оплати послуг за постачання гарячої води законом установлена процедура, яка потребує від особи вчинення активних дій, зокрема необхідність звернутись до надавача послуг, вказати конкретні періоди, коли у квартирі, яка забезпечується відповідними послугами, ніхто не проживає, надати відповідні підтверджуючі документи. І другим аспектом є те, що на підтвердження своїх доводів про отримання від відповідача вимог про погашення заборгованості позивач надав лише копію відповіді КПТП «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 07.04.2026, адресовану його тітці ОСОБА_4 , в якій зазначено розмір заборгованості з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 за період 01.03.2015 – 31.03.2026. Ця відповідь є єдиним доказом на підтвердження незаконних, на переконання позивача, вимог щодо нього про сплату заборгованості. Усно в судовому засіданні представник позивача вказував про неодноразове заявлення відповідачем вимог про видачу судових наказів щодо стягнення з позивача цієї заборгованості, однак представниця відповідача ці обставини заперечила, а позивач жодних доказів зазначеного суду не надав.
Відтак, суд не погоджується з викладеними в позовній заяві аргументами про порушення права позивача на мирне володіння його майном та покладення на нього «надмірного тягаря» з посиланнями на рішення ЄСПЛ у цьому контексті. На переконання суду, неможливо стверджувати про втручання у це право заявника лише виходячи зі змісту відповіді, наданої відповідачем тітці заявника, про наявність заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячої води, що надавались упродовж 2015 – 2026 років за адресою квартири, яку отримав позивач у спадщину. 
Також суд вважає неконкретизованими посилання позивача на підходи ЄСПЛ у тлумаченні вимог щодо «якості закону» та принципу «належного врядування», оскільки позивач не обгрунтував, які саме законодавчі норми, на його переконання не є чіткими, точними, доступними, передбачуваними і зрозумілими та в яких конкретно діях відповідача позивач вбачає порушення зазначеного принципу. 
Посилання позивача на постанови ВС у справі № П/811/1015/16 від 28.02.2020 та № 826/17201/17 від 28.05.2020 не є релевантними до обставин справи, яка розглядається. Зокрема, у справі № П/811/1015/16 ВС застосував принцип «належного врядування» в контексті відсутності підстав поновлення органу державної влади строку на оскарження судового рішення, а у справі № 826/17201/17 ВС вказав на цей принцип як такий, що виключає можливість суб`єкта владних повноважень обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в листі, що оскаржується, в контексті питання щодо неправомірності відмови в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
З урахуванням викладеного суд приходить до переконання, що позивач не довів факту порушення відповідачем його прав, які він вважає порушеними та за захистом яких звернувся до суду, що є підставою відмови в позові.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 89, 263, 264, 265, 273, ст. 354 – 355 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» про визнання протиправними дій щодо безпідставних нарахувань за неспожиту та невикористану теплову енергію та гарячу воду, зобов`язання скасувати заборгованість, припинити здійснення нарахування платежів за неотримані послуги, анулювати незаконні нарахування – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач: Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго», ідентифікаційний код у ЄДРПОУ 14034534 місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Франка, 16.

Суддя | Н. М. Сташків