БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16.07.2026
Справа № 497/584/26
Провадження № 2-а/497/28/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року            м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого - судді Кодінцевої С.В.
за участю секретаря судового засідання - Мунтянової В.Р.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Нагнибіди О.М. (ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2026 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого дії представник - адвокат Дімова Д.П. звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яким просить постанову про накладення на нього, позивача адміністративного стягнення серії ЕНА № 06727407 від 26.02.2026 року - визнати протиправною та скасувати.
В обґрунтування позовних вимог стверджує, що вказаною постановою, винесеною інспектором патрульної поліції ОСОБА_2., його, позивача притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП із застосуванням ст. 36 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 1190 гривень.
Так, 26.02.2026 року о 10:28 у м. Ізмаїл по вул. Мирослава Скорика автомобіль Volkswagen Touareg під його, позивача керуванням, був безпідставно зупинений поліцейськими. Інспектори мотивували зупинку нечитаємістю номерного знака з 20 метрів (п.2.9.в ПДР України). Проте після спільного виміру рулеткою цей факт повністю було спростовано, оскільки символи знака чітко розрізнялися. Попри відсутність порушення, інспектором ОСОБА_2. складено постанову ЕНА № 06727407 від 26.02.2026 року про притягнення його, позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП (керування т/з із закритим номерним знаком «сіткою») та за ч.1 ст.126 КУпАП (не пред`явлення документа), накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190.00 гривень.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 09.03.2026 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд на 16.03.2026 року о 14:30 годині (а.с.18-19), про що повідомлено сторін по справі (а.с.20-21).
Цією ж ухвалою зобов`язано Департамент патрульної поліції надіслати на адресу суду: - оригінал оскаржуваної постанови ЕНА №06727407 від 26.02.2026 року; - відеозапис з бодікамер поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з 10:28 години до 12:00 години 26.02.2026 року.
Окрім цього, вжито заходи забезпечення доказів шляхом заборони Департаменту патрульної поліції та/або його структурним підрозділам вчиняти певні дії, а саме: направляти постанову серії ЕНА №06727407 від 26.02.2026 року для примусового виконання до органів державної виконавчої служби.

13.03.2026 року на виконання ухвали суду надіслано витребувані докази (а.с.23-25):
-оригінал оскаржуваної постанови ЕНА №06727407 від 26.02.2026 року та її копію; 
- компакт-диск з відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо подій від 26.02.2026 року за участі ОСОБА_1 

16.03.2026 року представник позивача - адвокат Дімов Д.П. надав:
- клопотання про виклик і допит у якості свідків - поліцейських ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.26-27);
-заяву про проведення судового засідання за його відсутністю в зв?язку з перебуванням за межами Болградського району Одеської області (а.с.28-29).

13.03.2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.40-61). Департамент патрульної поліції вимоги не визнає. Відповідач зазначає, що інспектор виявив рух автомобіля позивача з металевою сіткою на задньому номерному знаку, що порушує п. 2.9.в та п. 30.2 ПДР України. Крім того, водій нібито відмовився пред`явити для перевірки посвідчення водія (п. 2.4.а ПДР). Застосувавши ст. 36 КУпАП, інспектор наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. 
Відповідач стверджує, що доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП є відеозапис зі службового відео реєстратора та з портативних відео реєстраторів працівників поліції.
В обґрунтування заперечень відповідач перелічує положення КУпАП, ПДР України, Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про національну поліцію».
При цьому відповідач посилається на положення пункту 2.9. (в) ПДР України, яким водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість ї проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:
- закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
У відповідності до п. 30.2 ПДР України на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.
Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.
Найбільш дієвим, ефективним та безальтернативним механізмом контролю за швидкісним режимом на дорогах держави - є запровадження системи автоматичної фіксації порушень ПДР. 
Комплекси автоматичної фіксації - дають змогу в автоматичному режимі здійснювати виявлення та фотозйомку або відеозапис подій, що містять ознаки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Стаціонарні технічні засоби встановлено на аварійно-небезпечних місцях (ділянках) та місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення вулиць і доріг у містах та інших населених пунктах.
Комплекси автоматичної фіксації для розпізнавання фіксують марку та модель транспортного засобу, а також номерний знак. Однак, у разі встановлення сітки на номерних знаках, остання створює бар?єр для мікрохвиль і унеможливлює розпізнання цифр, роблячи їх розмитими. Камери відео нагляду за дорожнім рухом не розпізнають цифри номерних знаків на автомобілях, водії яких вирішили закрити їх рамками з металевими сітками. Сітка створює серйозні перешкоди під час розшуку транспортних засобів, причетних до скоєння злочинів, як дорожньо-транспортних пригод так і крадіжок, грабежів, розбійних нападів і навіть убивств.
Самодіяльність водіїв суперечить вимогам ПДР, де вказано що: «забороняється закривати іншими предметами номерний знак».
Використання поліцейськими портативних відео реєстраторів обумовлено саме нормами чинного законодавства, такі докази є належними, отриманими у спосіб визначений законом.
Крім того, однією із цілей використання поліцейськими технічних засобів є фіксування правопорушення, а тому відеозаписи з портативного відео реєстратора, розміщеного на форменому одязі поліцейського, є доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також, представник відповідача зазначає, що в оскаржуваній постанові у графі №7 «До постанови додаються» зазначено технічний пристрій, за допомогою якого здійснювалась фіксація даної події, а саме «ПВР 470094, 475776 та службовий відео реєстратор тз 6494». 
З наданих відеозаписів, вбачається факт наявності на номерному знаку транспортного засобу, яким керував позивач, металевої решітки, тобто сторонній предмет, який не передбачений конструкцією номерного знаку та який ускладнює ідентифікацію номерного знаку.
На думку представника відповідача, оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN TOUREG» з номерним знаком НОМЕР_1 на якому був розміщений сторонній предмет (решітка), що ускладнював ідентифікацію номерного знаку, таким чином, вважає правомірним та обґрунтованим притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, та відповідно не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Вважає, що надані відповідачем докази беззаперечно свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки містять всю необхідну інформацію про обставини скоєного правопорушення, які підлягають доказуванню при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В судове засідання 16.03.2026 року:
-позивач прибув, просив задовольнити клопотання, подане його представником про виклик і допит свідків;
-представник позивача не прибув, надіслав клопотання (а.с.28-29);
-представник відповідача не прибув, причини неявки не повідомив.
Протокольною ухвалою суду клопотання представника позивача задоволено. Викликано для допиту свідків: поліцейських ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Зобов?язано начальника відділу організації несення служби в м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП Марунича В. забезпечити вручення судових повісток свідкам під розписку про отримання та особисту присутність свідків в судовому засіданні. Корінці про вручення судових повісток спрямувати на адресу суду завчасно. Відкладено судове засідання на 15:00 годину 15.04.2026 року (а.с.34, 35-39).

19.03.2026 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.62-65), яке ухвалою суду від 13.04.2026 року задоволено (а.с.75-76).

20.03.2026 року начальником Відділу організації несення служби в м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП Маруничем В. надіслано розписки про отримання судових повісток про виклик свідків: поліцейських ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.67-69).

27.03.2026 року представником позивача - адвокатом Дімовим Д.П. подано відповідь на відзив відповідача, яким звернув увагу на наступне:
1.Щодо фактичних неточностей та суперечностей у позиції Відповідача.
У §1 відзиву Відповідач зазначає, що подія відбулася 22.02.2026 року. Проте
оскаржувана постанова датована 26.02.2026 року. Така суттєва розбіжність у датах
свідчить про неналежну підготовку матеріалів Відповідачем та ставить під сумнів
достовірність будь-яких тверджень щодо обставин справи, викладених у Відзиві.
2.Щодо безпідставності зупинки та відсутності доказів порушення.
Відповідач стверджує, що Позивач керував ТЗ із номерним знаком, закритим металевою сіткою, що нібито ускладнює його ідентифікацію, втім відповідно до ч.1 ст. 121-3 КУпАП, відповідальність настає, якщо сторонній предмет перешкоджає або ускладнює ідентифікацію. Позивач наголошує, що
на місці зупинки поліцейськими було проведено замір рулеткою, який підтвердив
читаємість номера з 20 метрів.
Відповідач не надав жодних доказів (фото/відео), які б фіксували нечитаємість
номерного знака саме з відстані 20 метрів. Візуальне спостереження інспектора без належної фіксації не є беззаперечним доказом вини (Постанова ВС від 23.10.2019 у справі
3.Щодо порушення процедури розгляду справи.
Відповідач стверджує, що процедура була дотримана. Проте Позивач наполягає, що його письмові пояснення були відібрані після того, як інспектор вже прийняв рішення про накладення стягнення це є фундаментальним порушенням ст.245. 268 КУпАП, оскільки пояснення особи мають враховуватися до винесення рішення.
4.Щодо вимоги пред`явлення документів (ч.1 ст.126 КУпАП).
Позивач посилається на правову позицію ВС (справа №686/11314/17), згідно з якою обов`язок водія пред`явити документи виникає лише за умови законної зупинки, оскільки початкова причина зупинки (нечитасмість номера) не підтвердилася, подальші вимоги поліцейських були неправомірними.
За викладеного, представник позивача просив не брати Відзив до увагу, оскільки обставини викладені в ньому - не відповідають дійсності. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції задовольнити у повному обсязі, стягнути всі судові витрати з відповідача на користь Позивача (а.с.70-71).

В судовому засіданні 15.04.2026 року:
-позивач - висловив готовність брати участь у процесі самостійно без представника, проти чого представник відповідача не заперечував. Стверджував про протиправність дій поліцейських, що виразилися в безпідставній зупинці 26.02.2026 року у м. Ізмаїл по вул. Мирослава Скорика транспортного засобу Volkswagen Touareg під його керуванням, в зв?язку з чим були відсутні підстави вимагати пред?явлення документів, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2019 року в справі №686/11314/17. 
Після зупинки, поліцейські стали стверджувати про наявність порушень ПДР в його діях, оскільки номерний знак закритий сіткою, що не дає можливості розпізнати символи з 20-ти метрів. Разом з цим, здійснивши заміри рулекою, твердження поліцейських не підтвердились. Відеозапис підтверджує чітку читабельність знаків, на яких була лише дозволена ДСТУ рамка без сторонніх сіток.
Надалі поліцейських повідомив про складення постанови про притягнення його, позивача до відповідальності, при цьому попередньо не відібрав письмові пояснення, що свідчить про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

-представник позивача - не прибув, надав заяву про проведення судового засідання у його відсутність (а.с.77);

- представник відповідача Нагнибіда О.М. заперечував доводи позивача. Пояснив, що транспортний засіб під керуванням позивача був зупинений в зв?язку з наявністю сіток на номерних знаках, оскільки ПДР України заборонено керування т/з з закритими номерними знаками, тому доводи позивача є хибними. Відповідальність настає за керування транспортним засобом з номерними знаками закритими, що перешкоджає їх читабельності. Заміри здійснюються лише у разі, якщо номери забруднені. 
Під час зупинки поліцейські керувалися п.1,3, ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», тобто якщо є інформація про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення.
Дії співробітників поліції відповідали вимогам закону. Справа також була розглянута згідно вимог чинного законодавства, надання пояснень правопорушником після розгляду справи не є суттєвим процесуальним порушенням. Позивач є адвокатом, знає свої права, роз`яснень не потребував. В задоволенні позову просив відмовити.

Протокольною ухвалою суду від 15.04.2026 року проголошено перерву в судовому засіданні до 15:00 години 13.05.2026 року. В зв`язку з неявкою свідків, вдруге зобов`язано начальника відділу організації несення служби в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП Марунича В. забезпечити вручення повісток свідкам - поліцейським ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та забезпечити їх участь прибуття до суду (а.с.81).

28.04.2026 до суду надійшла відповідь з Відділу організації несення служби в м. Ізмаїл про вручення судової повістки поліцейському ОСОБА_2 та неможливість її вручення поліцейському ОСОБА_3 (а.с.87-89).

11.05.2026 представником позивача, через канцелярію суду подано заяву про проведення судового засідання, призначеного на 13.05.2026 року о 15:00, без його участі у зв`язку з зайнятістю в інших процесуальних діях (а.с.90).

12.05.2026 через систему "Електронний суд" позивачем подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі ВКЗ за допомогою власних технічних засобів (а.с.93-94), яке задоволено ухвалою суду від 13.05.2026 року (а.с.95-96).

В судовому засіданні 13.05.2026 року позивач та представник відповідача приймали участь в режимі ВКЗ. Суд змінив порядок дослідження доказів та здійснив допит свідка. 
Свідок ОСОБА_2 під присягою показав, що під час патрулювання було помічено транспортний засіб на якому на номерних знаках були сторонні предмети, а саме сітки. Транспортний засіб було зупинено відповідно до ч.1 п.3 ст.35 Закону України «Про національну поліцію». Під час спілкування з водієм пояснив причину зупинку, на його вимогу водій відмовився пред`явити посвідчення водія та документи на т/з, стверджуючи про незаконну зупинку. 
Свідок визнав, що при замірі на відстані 20 метрів номерні знаки транспортного засобу було видно, тобто читабельні, але наполягав на наявності порушення. 

Протокольною ухвалою суду від 13.05.2026 року проголошено перерву для виклику і допиту свідка ОСОБА_3 на 13:00 годину 11.06.2026 року. Цією ухвалою зобов?язано начальника Відділу організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП В.Марунича надати суду рішення, постановлене за результатами дисциплінарного провадження відносно поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.102-104).

14.05.2026 через систему "Електронний суд" позивачем подано до суду клопотання про долучення доказів до якого долучено письмові запитання свідку ОСОБА_2 (а.с.105-106).

14.05.2026 року судом отримано повідомлення Відділу організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП про неможливість вручення судової повістки свідку - поліцейському ОСОБА_3 , оскільки з 14.04.2026 року останній перебуває у відрядженні та постійно несе службу у складі бригади охорони державного кордону Національної поліції України «Хижак-3» (а.с.107-109).

26.05.2026 до суду надійшла відповідь з Відділу організації несення служби в м. Ізмаїл про призначення службового розслідування працівниками ВОНС в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП, яке не завершено та рішення не прийнято (а.с.110-111).

В судове засідання 11.06.2026 року:
- позивач прибув;
- представник позивача не прибув;
- представник відповідача Нагнибіда О.М. надіслав заява про відкладення розгляду справи в зв?язку з відсутністю електропостачання та не можливістю під?єднатися до ВКЗ (а.с.113).
Протокольною ухвалою суду клопотання представника відповідача було задоволено, продовжено перерву до 10:00 години 16.07.2026 року (а.с.115), про що повідомлено сторін по справі (а.с.116-118).

В судовому засіданні 16.07.2026 року завершено розгляд справи, заслухано дебати сторін. В дебатах позивач заявив клопотання про постановлення окремих ухвал відносно начальника ВОНС в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП В. Марунича та поліцейського ОСОБА_2 (а.с.121-122).
Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин вказаного спору, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Судовим розглядом та дослідженням матеріалів справи встановлено, що 26.02.2026 року о 10:28 інспектор ОСОБА_2 за участю капрала поліції ОСОБА_3 зупинив автомобіль Volkswagen Touareg (н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням позивача. За результатами зупинки складено постанову серії ЕНА № 06727407 за ч.1 ст.121-2, ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190.00 гривень (а.с.25)..
Суд безпосередньо дослідив наданий відповідачем компакт-диск із відеозаписами з портативних відеореєстраторів (бодікамер) поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.24), відеозаписами зафіксовано:
1. Задній номерний знак автомобіля позивача є чистим, належно закріпленим та повністю піддається ідентифікації.
2. Після зупинки інспектори заявили водієві, що його номерний знак нібито «нечитаємий з відстані 20 метрів».
3. Позивач висловив незгоду та ініціював проведення заміру. На відео чітко видно, як позивач та поліцейські за допомогою рулетки відміряли відстань 20 метрів від транспортного засобу. З цієї відстані всі символи номера чітко розрізнялися. Поліцейський ОСОБА_2 на відео підтвердив, що номер читається.
4. Незважаючи на це, ОСОБА_2 розпочав складання постанови відносно позивача. Бланк письмових пояснень водієм заповнювався та підписувався після прийняття рішення про притягнення його до відповідальності та накладення стягнення.

Вирішуючи спір, суд керується критеріями правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування ТЗ з номерним знаком, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію. 
Пунктами 2.9.в та 30.2 ПДР України забороняється закривати номерні знаки іншими предметами чи забруднювати їх, що не дозволяє чітко визначити символи з відстані 20 метрів.
Об`єктивна сторона цього правопорушення вимагає не просто наявності будь-якого стороннього предмета, а саме такого, який перешкоджає або ускладнює розрізнення символів знака. Досліджений відеозапис бодікамер беззаперечно доводить, що номерний знак на автомобілі позивача був повністю читаємим. Більше того, проведення експерименту із вимірюванням відстані у 20 метрів підтвердило повну відповідність стану номерного знака вимогам законодавства України.
Суд надає вкрай критичну оцінку показанням свідка - поліцейського ОСОБА_2 , даним під присягою в судовому засіданні 13.05.2026 року. Свідок стверджував, що сітка «перешкоджала ідентифікації», проте одразу ж суперечливо визнав: «Так дійсно номери було видно...». Його свідчення повністю не сходяться з об`єктивним змістом відеозапису подій, де зафіксовано безперешкодну читаємість номера. Оскільки показання свідка суперечать іншим беззаперечним доказам у справі та базуються виключно на його особистому упередженому ставленні (свідок в поясненнях відносно позивача зазначив: «я вас дуже добре пам`ятаю», пояснюючи, що раніше зупиняв позивача та навіть пам`ятає його прізвище, ім`я та по батькові на пам`ять. Враховуючи явно упереджене ставлення свідка ОСОБА_2 до позивача ОСОБА_1 , суд критично оцінює надані свідчення.
Так, під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 окремо наголосив, що дуже добре візуально та за анкетними даними пам`ятає позивача ОСОБА_1 через попередні зупинки. За таких обставин суду залишається абсолютно незрозумілою логіка дій інспектора: якщо ОСОБА_2 настільки детально та безпомилково знав і пам`ятав особу водія, його дані та правовий статус, то безапеляційна вимога пред`явити документи «для встановлення особи» втрачає будь-який практичний та юридичний сенс, що лише підтверджує штучність висунутих претензій.
Суд на досліджених у судовому засіданні відеозаписах безпосередньо зафіксував, що з самого початку спілкування поліцейські чітко повідомили позивачу, що підставою для зупинки його транспортного засобу є начебто порушення Правил дорожнього руху України, що кореспондує з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». 
Однак у подальшому, не знайшовши об`єктивних підтверджень порушення, поліцейські безпідставно змінили підставу зупинки та перейшли до перевірки документів на підставі п.3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» (наявність інформації про причетність до ДТП чи правопорушення). Така радикальна та хаотична зміна правових підстав без наявності будь-яких нових фактичних обставин прямо свідчить про повну непослідовність, суперечливість дій поліцейських та їх явну, очевидну упередженість щодо водія.
Разом з цим, суд акцентує увагу на тому, що після того, як інспектор ОСОБА_2 особисто за допомогою вимірювальної рулетки зафіксував відстань 20 метрів від ТЗ та наочно встановив, що буквено-числова комбінація знака є стовідсотково читабельною (тобто порушення ПДР України немає, відтак подія правопорушення повністю відсутня) - він був зобов`язаний негайно припинити обмеження прав громадянина та відпустити водія. Оскільки первинна, єдина та основна правова підстава для зупинки транспортного засобу полягала саме в начебто порушенні правил дорожнього руху (п. 2.9.в ПДР України), тому після її публічного спростування на місці зупинки, всі подальші процесуальні дії поліцейських є абсолютно незаконними. 
Такі дії виглядають не як виконання обов`язків із забезпечення безпеки руху, а як цілеспрямований пошук штучно створених, надуманих підстав для притягнення водія до будь-якої адміністративної відповідальності за будь-яку ціну.
Суд зазначає, що всі сумніви відносно доведеності вини слід тлумачити на користь особи, а не суб`єкта владних повноважень, оскільки вказаний конституційний принцип, поряд з іншими, є гарантією захисту від безпідставного притягнення осіб до юридичної відповідальності.
Стосовно звинувачення за ч. 1 ст. 126 КУпАП (непред`явлення документів): згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зупинка ТЗ дозволена лише у чітко визначених випадках. Оскільки підстава для зупинки (нібито нечитаємий номер) була надуманою та спростованою, у поліцейського не виникло законного права вимагати у водія документи. 
Пунктом 2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VІІІ вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). Інших підстав для перевірки документів на право керування ТЗ, у посадової особи відповідача, в спірних правовідносинах не було.
Оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, то суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.  
Відповідно до правової позиції Верхового Суду, викладеної у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17, якщо зупинка ТЗ була безпідставною, то й подальші процесуальні дії поліцейського щодо притягнення водія до відповідальності за непред`явлення документів є неправомірними.
Крім порушення норм матеріального права, інспектором допущено грубе порушення процесуального закону. Статтями 245, 251, 268 КУпАП передбачено, що збирання доказів та відбирання пояснень особи мають передувати розгляду справи та прийняттю рішення про притягнення особи до відповідальності. Зафіксований факт відбирання пояснень у ОСОБА_1 після прийняття рішення про притягнення до відповідальності свідчить про повне нівелювання права особи на захист та спрощений, протиправний підхід поліцейського до розгляду справи.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, тягар доказування правомірності рішення покладається на відповідача. Департамент патрульної поліції правомірність дій свого інспектора належними та допустимими доказами не довів. Натомість матеріали справи повністю спростовують наявність у діях позивача складу адміністративних правопорушень. За таких умов постанова підлягає скасуванню, а провадження - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
При цьому суд, вважає що належним способом захисту порушеного права позивача в спірних правовідносинах буде визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 06727407 від 26.02.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в розмірі 1190.00 грн. за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст.121-3, ч.1 ст.126 КУпАП. 

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 N 3674-VI, відповідно до частин 1 та 2 статті 4 якого судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
18.03.2020 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі N 543/775/17, у якій відступлено від правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13.12.2016, згідно із якою за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної/ касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом України Про судовий збір, сплаті не підлягає. 
Зокрема, відступаючи від вказаної правової позиції Верховного Суду України, Великою Палатою Верховного Суду вказано на те, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. 
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вказала, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
При цьому, суд касаційної інстанції виходив з положень ч. 5 ст. 4 Закону України Про судовий збір, яка передбачає, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» передбачено, що з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум працездатних осіб становить 3328.00 грн. 
Тобто, за звернення до Болградського районного суду Одеської області з даною позовною заявою підлягав сплаті судовий збір в загальному розмірі 665.60 гривень. 
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Оскільки позивач за подання адміністративного позову звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи (а.с.12), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 532.48 гривень (з урахуванням коефіцієнту 0.8 за подачу через систему "Електронний суд").

Разом з цим, позивачем в судових дебатах заявлено про те, що докази та детальний розрахунок судових витрат будуть подані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі, як передбачено ч.7 ст.139 КАС України.

Щодо заявлених позивачем в судових дебатах клопотань про постановлення окремих ухвал відносно начальника ВОНС в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП Марунича В. та поліцейського ОСОБА_2 (а.с.121, 122).
Зміст положень статті 249 КАС України дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені судом саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом суду.
Судові дебати є самостійною частиною розгляду адміністративної справи, їх основу складають промови учасників судового розгляду. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, які досліджені в судовому засіданні.
Зокрема, під час судових дебатів, крім промов учасників судового провадження, будь-яких інших процесуальних дій, за винятком рішення про відновлення з`ясування обставин (ч. 5 ст. 364 КПК України), чинним законодавством не передбачено. Стадія судових дебатів не передбачає розгляду клопотань і заяв.
А відтак, суд не вбачає підстав для розгляду вказаних клопотань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 5, 7, 9, 71-77, 90, 241-244, 246, 268, 271, 286 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 06727407 від 26 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 - визнати протиправною та скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-3 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, № 3, м. Київ, 03048, код ЄДРПОУ: 40108646) на користь держави судові витрати: 532.48 гривень (п?ятсот тридцять дві гривні сорок вісім копійок) судовий збір за подання позову в розмірі
Реквізити для оплати судового збору: 
отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 
код за ЄДРПОУ 37993783 
банк отримувача Казначейство України (ЕАП) 
рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001 
код класифікації доходів бюджету 22030106

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 286 КАС України, може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Повний текст судового рішення складено 20.07.2026 року.

Інформація про сторін: 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Представник позивача: адвокат Дімов Дмитро Петрович (вул. 25 Серпня, №192, м. Болград, Одеська область, 68702, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Відповідач: Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, №3, м. Київ, 03048, ел. пошта: public@patrol.police.gov.ua).
Представник відповідача: Нагнибіда Олексій Миколайович (вул. Академіка Корольова, №5, м.Одеса, 65114, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Суддя:            С.В.Кодінцева