ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 19/034-09 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу  ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі та вважає, що порушені її права, інтереси та (або) обов`язки)
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 (Скрипка І. М. - головуюча, судді Шаратов Ю. А., Бестаченко О. Л.) у справі
за позовом Державного підприємства "Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К. Антонова"
до Віто-Поштової сільської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Громадська організація "Садівницьке товариство "Круглик-4", 
про визнання рішень недійсними, 
1. Короткий зміст судових рішень 
1.1. Господарський суд Київської області рішенням від 30.03.2009 у справі № 19/034-09 задовольнив позов Державного підприємства "Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К. Антонова". Визнав недійсним рішення від 8 листопада 2005 року 31 сесії 4-го скликання «Про затвердження місця розташування та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки с/т «Круглик-4» Віто-Поштової сільської ради.
Визнав частково недійсним рішення від 21.03.2006 35-ї сесії 4-го скликання «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4» Віто-Поштової сільської ради, а саме в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду загальною площею 6,5524 га під розміщення території садівницького товариства «Круглик-4» в с. Віта Поштова та вилучення земельної ділянки загальною площею 6,5524 га (рілля), з них: 5,0 га з постійного землекористування Державного підприємства «Авіаційний науково-технічний комплекс імені О. К. Антонова», згідно з державним актом на право постійного користування землею за №462 від 23.08.2001. 
Київський міжобласний апеляційний господарський суд постановою від 22.07.2009 та Вищий Господарський Суд України постановою від 18.11.2009 рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2009 у справі № 19/034-09 залишили без змін.
Постанова Вищого господарського суду України від 18.11.2009 мотивована тим, що відповідно до Державного акта на право постійного користування землею бланк серія І-КВ №003284 від 23.08.2001 року, зареєстрованого за №462, Державне підприємство "АНТК ім. O.K. Антонова" користується земельною ділянкою, загальною площею 88,22 га, яка знаходиться в с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
Рішенням 31 сесії Віто-Поштової сільської ради від 08.11.2005 "Про затвердження місця розташування та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки с/т "Круглик-4" затверджено місце розташування земельної ділянки під розміщення Громадської організації "Садівницьке товариство "Круглик-4" за рахунок земель підсобного господарства "Круглик" Державного підприємства АНТК ім. O.K. Антонова в с. Віта Поштова та надано згоду на складання садівницьким товариством "Круглик-4" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 6,5524 га в оренду терміном на 49 років.
21.03.2006 рішенням 35 сесії Віто-Поштової сільської ради "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т "Круглик-4" вилучено земельну ділянку загальною площею 6,5524 га, з них 5,0 га з постійного землекористування підсобного господарства ДП АНТК ім. O.K. Антонова, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду загальною площею 6,5524 га під розміщення території Громадської організації "Садівницьке товариство "Круглик-4" в с. Віта Поштова.
Відповідно до п. 6.3 Статуту Державного підприємства "АНТК ім. О.К.Антонова" генеральний конструктор самостійно вирішує питання діяльності Підприємства.
Згідно з Посадовою інструкцією заступника генерального директора по комплектації він має право представляти підприємство з питань матеріально-технічного та транспортного забезпечення, тобто, до його повноважень не відносяться питання погодження вилучення земельних ділянок.
Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Громадській організації "Садівницьке товариство "Круглик-4" здійснено за підписом заступника генерального директора по комплектації ДП АНТК ім. О.К.Антонова Лисим М.Б., що суперечило Статуту позивача, оскільки таке право щодо прийняття рішень стосовно володіння та користування земельною ділянкою за Статутом Підприємства належить його генеральному конструктору.
На підставі встановленого та з огляду на приписи ст. 241 ЦК України суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що ДП "АНТК ім. О.К.Антонова" не схвалювало погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Громадській організації "Садівницьке товариство "Круглик-4", а погодження, здійснене заступником генерального директора по комплектації позивача, Лисим М.Б. , не припиняє прав позивача на спірну частину земельної ділянки та не створює відповідних прав для третьої особи.
Вищий господарський суд України погодився із твердженням суду апеляційної інстанції, що в силу приписів ст.6 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" земельна ділянка, надана в постійне користування позивачу, відноситься до земель державної, а вилучення земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, здійснюється відповідно до ч.9 ст. 149 Земельного кодексу України виключно Кабінетом Міністрів України.
1.2. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 12.01.2026 як особа, яка не брала участь у справі, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2009 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.07.2009 у справі № 19/034-09; прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтовуючи своє право на оскарження рішення суду першої інстанції, скаржник зазначив, що він ( ОСОБА_1 ) є членом Садівницького товариства «Круглик-4» та отримував земельну ділянку з земель, що раніше була відведена Садівницькому товариству «Круглик-4» на підставі рішень Віто-Поштової сільської ради: 31 сесії 4-го скликання від 8 листопада 2005 року «Про затвердження місця розташування та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки с/т «Круглик-4» Віто-Поштової сільської ради; 35 сесії 4-го скликання від 21 березня 2006 року «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4» та вилучення земельної ділянки загальною площею 6,5524 га (рілля), з них 5,0 га з постійного землекористування Держаного підприємства «Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К. Антонова» згідно з державним актом на право постійного користування землею за №462 від 23 серпня 2001 року».
ОСОБА_1 зазначив, що рішення Господарського суду Київської області від 20.03.2009 та постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.07.2009 у справі №19/034-09 стосуються його прав та законних інтересів, оскільки він не був залучений до участі у справі, хоча на момент розгляду справи вже був власником земельної ділянки, яка сформована на підставі рішень Віто-Поштової сільської ради, законність яких була предметом справи.
1.3. Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 04.05.2026 закрив апеляційне провадження у справі №19/034-09 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2009 у справі №19/034-09.
Ухвала аргументована тим, що ні мотивувальна, ні резолютивна частини рішення Господарського суду Київської області від 20 березня 2009 року по справі №19/034-09 та постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22 липня 2009 року не містять висновків про права та обов`язки ОСОБА_1 , а тому останній не має права на апеляційне оскарження цього рішення та постанови в статусі особи, щодо прав та обов`язків якої вирішено питання таким судовим рішенням;
Cудове рішення ухвалено у спорі між Державним підприємством "Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К. Антонова" та Віто-Поштовою сільською радою та у прийнятій частині не впливає на права, інтереси та/або обов`язки заявника апеляційної скарги/ ОСОБА_1 не є учасником правовідносин за спірними рішеннями Віто-Поштової сільської ради від 08.11.2005 та від 21 березня 2006 (в оскаржуваній частині), на яких ґрунтувалися позовні вимоги, що свідчить про відсутність правового зв`язку між заявником апеляційної скарги і сторонами у справі.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
2.1. ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 та направити справу № 19/034-09 до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду по суті.
Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 на момент прийняття оскаржуваних ним рішень, вже був власником земельної ділянки, яка сформована за рахунок вилученої у Державного підприємства "Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К. Антонова" земельної ділянки, тобто наявність на момент винесення рішення зв`язку між правами та інтересами скаржника та судовим рішенням, оскільки скасування підстави вилучення земельної ділянки з користування є підставою для її витребування у осіб, які набули прав на неї, в тому числі і у ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції застосував норми процесуального права без врахування висновків Верховного суду викладених у постанові від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, згідно з пунктом 19 якого «Верховний Суд наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».
Апеляційний господарський суд не надав належної оцінки тому, що в постанові Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.07.2009 у справі №19/034-09, яким рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2009 у справі №19/034-09 залишено без змін, зазначено: «Колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду не вплине на права та обов`язки таких осіб (членів с/т «Круглик-4»), оскільки, в разі висунення вимог до таких осіб ці вимоги мають розглядатися окремо. При цьому, колегія суддів відзначає, що за умов визнання недійсними оскаржуваних рішень Віта-Поштової сільської ради, всі інші рішення та правочини прийняті чи укладені внаслідок прийняття оскаржуваних рішень, є нікчемними, оскільки ґрунтуються на рішеннях органу місцевого самоврядування, що визнаються недійсними».
2.2. У відзиві на касаційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів скаржника та просить залишити без змін оскаржену ухвалу. 
3. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду 
3.1. За змістом статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
3.2. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
3.3. Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства.
Частиною першою статті 17 ГПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з положеннями частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Отже, у разі подання апеляційної скарги не учасником справи, який не був присутній під час апеляційного розгляду справи, а особою, яка взагалі не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції, перш за все, має з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.
При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, незалучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним. Така правова позиція послідовно та неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.09.2020 та від 23.11.2020 у справі № 914/1643/19, від 20.09.2021 у справі № 910/6681/20, від 04.10.2023 у справі № 910/1005/23, від 12.03.2024 у справі № 910/6180/20, від 17.05.2024 у справі № 910/5094/23, від 22.05.2024 у справі № 910/4552/23, від 10.06.2024 у справі № 910/4552/23 та інших.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 щодо висновків суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи у мотивувальній та резолютивній частині рішення зазначила, зокрема, таке.
Аналізуючи положення частини сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (пункт 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (підпункт 9.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20).
Правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (підпункт 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20).
Тобто за положеннями статті 75 ГПК України висновки суду про встановлені обставини не мають зобов`язуючого (преюдиціального) значення для особи, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини встановлені, а правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, взагалі не є обов`язковою для господарського суду.
Отже, будь-які висновки про права, інтереси та (або) обов`язки особи у рішенні суду, яким вирішується приватноправовий спір, з огляду на норми статті 75 ГПК України не мають для особи, яка не брала участь у розгляді справи, зобов`язуючого значення, тобто не є рішенням про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неприпустимим є втручання особи в остаточне рішення суду з тих лише підстав, що вона вважає помилковими викладені у мотивувальній частині цього рішення судження, які не мають стосовно неї обов`язкової сили.
Відповідно до частини п`ятої статті 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; розподіл судових витрат.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача) (див. зокрема постанову КЦС ВС від 04.12.2023 у справі № 707/157/22).
Тобто резолютивна частина рішення містить присуд, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (пункт 9 частини другої статті 129, стаття 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина друга статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Закон не встановлює механізму, який виключав би особу, яка не брала участь у справі, з-під дії судового рішення, якщо таке містить присуд про її права, інтереси та (або) обов`язки (стягує з неї кошти, зобов`язує її вчинити певні дії або утриматись від них, змінює чи припиняє правовідносини з її участю, визнає недійсним або скасовує документ, який посвідчує право особи, тощо).
Однак процесуальний закон встановлює право на перегляд справи та оскарження судового рішення для особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 17 ГПК України).
При цьому подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі в справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки становить виняток із правила, за яким незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення (пункт 1 частини другої статті 261 ГПК України). Такий же підхід застосовано і для касаційного оскарження (пункт 1 частини четвертої статті 293 ГПК України).
Тобто законодавець визнав очевидно виправданим втручання в остаточне рішення суду для його перегляду з метою не допустити спрямування обов`язкової сили рішення суду на особу, яка не була залучена до участі у справі.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що у такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав / обов`язків (пункт 108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21). Аналогічний висновок, викладеній у постанові об`єднаної пала ти КГС ВС від 21.02.2019 у справі № 908/1141/15-г.
Окрім того, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, має право на перегляд справи та оскарження судового рішення, і для забезпечення цього права процесуальний закон також встановлює виняток з правила, спрямованого на забезпечення остаточності судового рішення, процесуальний закон надає також суду повноваження, які спрямовані на усунення цього порушення і які суд здійснює ex officio.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Таким чином, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі апеляційної скарги, не залученої до участі у справі, суд апеляційної інстанції перш за все має з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника або держави і які конкретно.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що встановлення факту вирішення судом першої інстанції зазначених питань є необхідною передумовою для здійснення апеляційного перегляду судового рішення та оцінки доводів особи, яка подала скаргу, оскільки в інакшому випадку (якщо буде встановлено, що питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника у справі судом першої інстанції не вирішувалися) апеляційний господарський суд закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, незалежно від того, чи розглядалися відповідні доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (див. постанови Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 910/10364/16, від 28.08.2023 у справі № 910/15967/21, від 14.09.2023 у справі № 910/17544/20).
Суд апеляційної інстанції встановив, що Господарський суд Київської області рішенням від 30.03.2009 у справі № 19/034-09, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.07.2009, задовольнив позовні вимоги Державного підприємства "Авіаційний науково-технічний комплекс ім. O.K. Антонова" до Віто-Поштової сільської ради, с. Віта Поштова, Києво-Святошинського району, Київської області про визнання недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради "Про затвердження місця розташування та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки с/т "Круглик" від 08.11.2005 та визнання частково недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради "Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т "Круглик" від 21.03.2006, а саме в частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 6,5524 га в довгострокову оренду під розміщення території садівницького товариства "Круглик-4" в с.Віта Поштова та вилучення земельної ділянки загальною площею 6,5524 га (рілля), з них: 5,0га з постійного землекористування Державного підприємства "Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К.Антонова", згідно з Державним актом на право постійного користування землею за № 462 від 23.08.2001.
Суд апеляційної інстанції встановив відсутність у мотивувальній та у резолютивній частинах рішення Господарського суду Київської області від 20.03.2009 у справі №19/034-09 та постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.07.2009 висновків про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .
При цьому суд апеляційної інстанції, з`ясовуючи означене питання навів достатні мотиви, аргументи та міркування відхилення доводів скаржника, і такі висновки суду, у свою чергу, узгоджуються та не суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21.
Верховний Суд наголошує, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права, оскільки, їх застосування чітко передбачене процесуальним кодексом, зокрема, пунктом 3 частини першої статті 264 ГПК України.
Скаржник у касаційній скарзі фактично стверджує, що задоволення позовну Господарським судом Київської області рішенням від 30.03.2009 у справі № 19/034-09, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.07.2009 фактично може бути підставою для витребування земельної ділянки у осіб, які набули прав на неї, в тому числі і у ОСОБА_1 . 
У пункті 19 постанови від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, на який посилається скаржник, Верховний Суд зазначив, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Водночас, у контексті зазначених доводів та посилань колегія суддів додатково зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 будь-які висновки про права, інтереси та (або) обов`язки особи у рішенні суду, яким вирішується приватноправовий спір, з огляду на норми статті 75 ГПК України не мають для особи, яка не брала участь у розгляді справи, зобов`язуючого значення, тобто не є рішенням про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи. Саме з огляду на зазначене неприпустимим є втручання особи в остаточне рішення суду з тих лише підстав, що вона вважає помилковими викладені у мотивувальній частині цього рішення судження, які не мають стосовно неї обов`язкової сили.
Враховуючи зазначений висновок, Верховний Суд також відхиляє посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що в постанові Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.07.2009 у справі №19/034-09 зазначено, що рішення суду не вплине на права та обов`язки таких осіб (членів с/т «Круглик-4»), оскільки, в разі висунення вимог до таких осіб ці вимоги мають розглядатися окремо.
З огляду на приписи статті 75 ГПК України, висновки суду про встановлені обставини не мають зобов`язуючого (преюдиціального) значення для особи, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини встановлені, а правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, взагалі не є обов`язковою для господарського суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що Північний апеляційний господарський суд в ухвалі від 04.05.2026 у справі № 19/034-09 дійшов правильного висновку щодо закриття апеляційного оскарження з огляду на те, що питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника оскарженим рішенням не вирішувалося. 
3.5. Таким чином, доводи скаржника щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не підтвердилися, а підстав для скасування ухвали Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі № 19/034-09 не встановлено. 
4. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд
4.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
4.2. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
4.3. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржену у справі ухвалу необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі № 19/034-09 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ