Справа № 304/765/26 Провадження № 1-кп/304/209/2026	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

  	14 липня 2026 року 	м. Перечин	

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді                 ОСОБА_1 , 
з участю секретаря судового засідання — ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
потерпілого – ОСОБА_4 ,
його представника – адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого – ОСОБА_6 ,
захисника – адвоката ОСОБА_7 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №12025078130000119 від 21 жовтня 2025 року по обвинуваченню 

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Порошково Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, громадянина України, раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, 

У С Т А Н О В И В :

двадцять шостого вересня 2025 року обвинувачений ОСОБА_6 близько 20.10 год, знаходячись в урочищі «Гуйванка», що розташоване на відстані близько 300 м від будинку АДРЕСА_2 , діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли до потерпілого ОСОБА_4 , наніс останньому удар долонею по спині у ділянці лопатки, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця на спині зліва в проекції 6-10 ребер по лотковій лінії, які згідно з висновком експерта № 304 від 10 жовтня 2025 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 125 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що наприкінці вересня 2025 року близько восьмої години вечора, вони з дружиною та товаришем ОСОБА_8 поверталися додому із села Пузняківці, сусіднього району. Проходячи через урочище «Гуйванка» села Порошково Ужгородського району, вони побачили потерпілого ОСОБА_9 , з яким у його товариша виникла сварка, яка переросла у бійку. Він намагався припинити конфлікт та розтягував їх, під час чого також один раз вдарив потерпілого руками по плечах. Коли бійку вдалося припинити, вони пішли додому, з потерпілим будь-яких неприязних відносин не має, до того ніколи з ним не конфліктував. Про вчинене жалкує, просить вибачення у потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що 26 вересня минулого року близько 20.00 год він знаходився в урочищі біля села Порошково, де раніше зробив колодязь, а в той день вирішив поставити на нього кришку. Коли він займався своїми справами з-за кущів до нього підійшли обвинувачений з дружиною та ОСОБА_10 , які напали на нього. Під час бійки він намагався відкинути ОСОБА_11 від себе та вирвався з рову, в якому знаходився, однак відчувши удар у спину, знову впав туди та втратив свідомість. Не бачив, хто саме його вдарив, але удар був сильним. Коли прийшов до себе, то побачив ОСОБА_11 , який сидячи на ньому, зажав йому руку та душив, сказавши, що задушить його. Згодом йому вдалося вирватися, при цьому ОСОБА_12 забрав ОСОБА_11 додому, однак останній того вечора знову приходив до нього та махав мечем. Вважав, що обвинувачений має понести усі види покарань, які передбачені санкцією частини статті, за якою кваліфіковані його дії, оскільки цей інцидент для нього дуже болючий та неприємний. 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки той щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. 
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні проти позиції прокурора не заперечила, при цьому представник потерпілого – адвокат ОСОБА_5 вважав за необхідне призначити обвинуваченому більш суворий вид покарання, ніж заявлений прокурором. 
Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно зрозумів зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого та показами потерпілого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним. 
Відтак з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження. 
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_6 вчинив проступок.
Як особа ОСОБА_6 за даними СП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області за місцем проживання характеризується позитивно, скарг з боку сусідів та жителів села Порошково Ужгородського району Закарпатської області на нього не поступало, станом на 21 квітня 2026 року до адміністративної відповідальності не притягався, на диспансерному обліку у лікаря психіатра/нарколога КНП «Перечинська лікарня» Перечинської міської ради не перебуває. 
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та його молодий вік.
Обставина, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому у виді вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, у обвинувальному акті не зазначена, а відтак в силу положень п. 6 ч. 2 ст. 291, ст. 337 КПК України при призначенні покарання судом не враховується.
Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням її особи, ступеня тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
У справі № 205/7091/16-к від 17 жовтня 2019 року Верховний Суд розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.
Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотиви вчиненого ОСОБА_6 діяння, особу винного, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, є молодим за віком, беручи до уваги позицію сторони обвинувачення, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його дії. 
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 під час досудового розслідування даного кримінального провадження та судового провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.
Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Керуючись ст. 65 КК України, ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд  

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

  	Головуючий: 	ОСОБА_1