Справа № 635/9711/25
Провадження № 3/635/559/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 року с-ще. Покотилівка Харківського району

Суддя Харківського районного суду Харківської області Бондаренко І.Е., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу поліції №3 Харківського РУП ГУНП Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського районного суду Харківської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення для розгляду. Фактичний виклад обставин: «29.10.2025 12:23:00 м. ХАРКІВ, ДОРОГА КІЛЬЦЕВА 29.10.2025 О 12:23 водій керував тз Isuzu rodeo д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей і тремтіння рук), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки тз та в медичному закладі відмовився під відеозапис бодікам, чим порушив 2.5. ПДР України».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши відеозапис події та надані стороною захисту докази, суд доходить таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП, серед іншого, передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, у цій справі предметом доказування є не перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння як таке, а наявність передбачених законом підстав для проведення огляду, належна пропозиція водію пройти такий огляд у встановленому порядку та факт відмови від його проходження.

Щодо доказів, складених поліцейськими.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 497297 вбачається, що 29 жовтня 2025 року о 12 год. 23 хв. у м. Харкові на Кільцевій дорозі ОСОБА_1 керував транспортним засобом ISUZU RODEO, державний номер НОМЕР_1 . Поліцейським зазначено про виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння: запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та тремтіння рук, а також про його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі під відеозапис бодікамери. Дії кваліфіковано за частиною першою статті 130 КУпАП як порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

У матеріалах також містяться складені у зв`язку із цією подією акт огляду, направлення до закладу охорони здоров`я та інші документи, які стосуються процедури виявлення ознак сп`яніння та пропозиції пройти відповідний огляд.

Суд оцінює протокол не ізольовано та не надає самому факту його складення наперед установленої доказової сили, а перевіряє зазначені в ньому відомості іншими доказами, насамперед безпосереднім відеозаписом події.

Судом досліджено відеозапис із технічного засобу поліцейського, здійснений безпосередньо під час події. Із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння.

Таким чином, зазначена в протоколі обставина щодо пропозиції пройти огляд підтверджується не лише процесуальними документами, складеними поліцейським після події, а й її безпосередньою відеофіксацією.

Суд враховує, що саме відеозапис відображає поведінку та висловлювання ОСОБА_1 безпосередньо під час спілкування з поліцейськими, тобто до формування ним подальшої процесуальної позиції у справі, а тому має істотне значення для перевірки наступних пояснень особи та поданих на їх підтвердження документів.

Щодо посилання ОСОБА_1 на необхідність термінового виконання завдання.

Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 повідомляв, що поспішає.

Водночас, як установлено з дослідженого відеозапису, у цей момент він не повідомляв поліцейським, що необхідність негайно продовжити рух обумовлена виконанням конкретного бойового чи іншого розпорядження командування військової частини, не посилався на конкретне бойове розпорядження та не пред`являв документів, які підтверджували б виконання ним відповідного завдання та його невідкладний характер.

Тому суд розмежовує дві обставини: твердження ОСОБА_1 про те, що він поспішав, дійсно висловлювалося ним безпосередньо під час події; натомість пояснення причини цього поспіху саме необхідністю термінового виконання бойового розпорядження обґрунтовується вже подальшими поясненнями та документами, наданими суду.

Судом досліджено надані стороною захисту документи щодо проходження ОСОБА_1 військової служби, його службову характеристику, відомості про посаду та функціональні обов`язки, а також документи військової частини, подані на підтвердження виконання ним відповідного завдання.

Зазначені документи підтверджують проходження ОСОБА_1 військової служби, характер виконуваних ним службових обов`язків та позитивні відомості щодо його особи.

Разом із тим такі відомості самі по собі не встановлюють обставин вчинення адміністративного правопорушення та не спростовують зафіксованої на відеозаписі пропозиції пройти огляд.

Окремо суд оцінює документи військової частини, в яких зазначено про виконання ОСОБА_1 29 жовтня 2025 року заходів із забезпечення бойових (спеціальних) завдань та наведено посилання на бойове розпорядження командира військової частини.

Самого бойового розпорядження, на яке здійснено посилання, матеріали, надані суду, не містять. Відтак суд позбавлений можливості безпосередньо встановити його зміст, яке саме завдання було поставлено ОСОБА_1 , час його отримання, маршрут, місце та строк виконання, а також чи передбачало воно необхідність такого невідкладного прибуття, за якого проходження огляду на вимогу поліцейського об`єктивно унеможливлювало виконання завдання.

Не містять надані матеріали й доказів того, що відповідне бойове розпорядження або інший документ, який підтверджував виконання невідкладного службового завдання, знаходився у ОСОБА_1 під час його зупинки та був пред`явлений поліцейським.

Суд також звертає увагу, що в документах військової частини наведені відомості про перебування ОСОБА_1 у конкретний проміжок часу на Кільцевій дорозі. Водночас із наданих суду матеріалів не вбачається, з якого первинного джерела командування військової частини отримало відомості про конкретне місце та час перебування ОСОБА_1 . Не надано даних GPS, журналу руху транспортного засобу, маршрутного документа чи іншого первинного носія таких відомостей.

Тому в цій частині відповідні документи доводять факт повідомлення військовою частиною суду таких відомостей, однак за відсутності даних про джерело їх походження самі по собі не дають можливості перевірити їх первинну фактичну основу.

Так само матеріали справи не містять доказів належності автомобіля ISUZU RODEO, яким ОСОБА_1 керував під час зупинки, військовій частині, Збройним Силам України чи іншому військовому формуванню, а також документів, які б підтверджували, що саме цей автомобіль був виділений або використовувався ОСОБА_1 для виконання зазначеного бойового розпорядження. У протоколі зафіксовано лише транспортний засіб та його державний номер.

За таких обставин суд не ставить під сумнів сам статус ОСОБА_1 як військовослужбовця та не заперечує можливості виконання ним у цей день службових завдань. Однак ці обставини не є тотожними доказуванню того, що саме в момент зупинки існувала така невідкладна службова необхідність, яка об`єктивно унеможливлювала проходження запропонованого поліцейськими огляду.

Отже, надані стороною захисту документи не спростовують факту пропозиції пройти огляд та не доводять об`єктивної неможливості його проходження.

Щодо медичного документа, отриманого ОСОБА_1 після події

Судом окремо досліджено наданий стороною захисту документ КНП «Берестинська міська лікарня» від 29 жовтня 2025 року щодо проведеного ОСОБА_1 медичного огляду, яким сторона захисту обґрунтовує відсутність у нього стану алкогольного сп`яніння.

Суд не залишає цей доказ поза увагою, однак оцінює його з урахуванням предмета доказування у цій справі та встановленого законом порядку огляду водія.

Відповідно до статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а у передбачених законом випадках — у закладах охорони здоров`я.

Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за його результатами здійснюються у присутності поліцейського. Огляд, проведений із порушенням вимог статті 266 КУпАП, є недійсним.

Пунктом 2 розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, передбачено проведення огляду водія на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я у присутності поліцейського.

Зазначена вимога має не формальний характер. Встановлена процедура забезпечує зв`язок між конкретним водієм, стосовно якого поліцейським виявлено підстави для проведення огляду, його направленням до відповідного закладу охорони здоров`я, належною ідентифікацією особи, проведенням дослідження та оформленням результату такого огляду.

Із наданого стороною захисту документа не вбачається, що огляд ОСОБА_1 проводився у присутності поліцейського в межах процедури, розпочатої після його зупинки на Кільцевій дорозі. Матеріали справи також не містять відомостей про те, що до КНП «Берестинська міська лікарня» він був доставлений поліцейським для проходження саме того огляду, який йому було запропоновано після зупинки.

Отже, йдеться про медичне обстеження, яке ОСОБА_1 пройшов самостійно після припинення безпосереднього спілкування з поліцейськими, а не про продовження процедури огляду, запропонованої йому поліцейськими.

Суд не стверджує, що фактично обстеження пройшла інша особа, оскільки доказів цього матеріали справи не містять. Водночас самостійне проходження обстеження поза встановленою законом процедурою не забезпечує комплексу передбачених статтею 266 КУпАП та Інструкцією № 1452/735 процесуальних гарантій, які дозволяють пов`язати результат огляду саме з водієм, стосовно якого поліцейським розпочато відповідну процедуру.

Крім того, навіть встановлення обставини, що на момент самостійного медичного обстеження ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, саме по собі не спростовує складу адміністративного правопорушення, поставленого йому у вину.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає як самостійну форму адміністративного правопорушення саме відмову водія від проходження огляду відповідно до встановленого порядку. Тому наступне самостійне проходження особою іншого медичного обстеження не усуває юридичного значення її попередньої поведінки під час належно запропонованого поліцейським огляду.

За таких обставин наданий медичний документ суд враховує як доказ, поданий стороною захисту, однак він не спростовує зафіксованої під час події пропозиції пройти огляд та відмови від проходження саме такого огляду у встановленому законом порядку.

Сукупна оцінка доказів.

Оцінюючи всі досліджені докази не ізольовано, а в їх сукупності, суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, виявлені поліцейським ознаки алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду; у матеріалах містяться складені у зв`язку із цією подією документи щодо проведення огляду; а безпосередній відеозапис підтверджує, що ОСОБА_1 поліцейськими було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння.

Докази, подані стороною захисту, не спростовують цих обставин.

Посилання ОСОБА_1 під час події на те, що він поспішав, саме по собі не свідчить про об`єктивну неможливість виконати законну вимогу поліцейського.

Подані пізніше документи військової частини підтверджують його статус військовослужбовця та містять відомості про виконання службового завдання, однак не дають можливості встановити конкретний зміст бойового розпорядження, ступінь невідкладності його виконання, строк прибуття, неможливість затримки для проходження огляду та зв`язок автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , із виконанням відповідного завдання. Не підтверджено також, що такі обставини та відповідні документи були повідомлені або пред`явлені поліцейським безпосередньо під час події.

Позитивна характеристика ОСОБА_1 , відомості про проходження ним військової служби та характер виконуваних службових обов`язків характеризують його особу, однак не спростовують об`єктивних обставин правопорушення.

Наданий ним медичний документ від 29 жовтня 2025 року також не спростовує цих обставин, оскільки отриманий поза процедурою огляду, запропонованою поліцейськими, а відсутність стану алкогольного сп`яніння під час наступного самостійного обстеження не виключає відповідальності за попередню відмову від проходження огляду відповідно до встановленого порядку.

Суд також враховує правовий підхід Європейського суду з прав людини, викладений у рішенні Великої палати у справі «O’Halloran and Francis v. the United Kingdom» від 29 червня 2007 року (заяви № 15809/02 та № 25624/02, § 57), відповідно до якого особи, які вирішують володіти транспортними засобами та керувати ними, можуть вважатися такими, що прийняли на себе певні обов`язки та відповідальність як складову регуляторного режиму у сфері дорожнього руху, запровадженого, зокрема, з огляду на потенційну здатність використання транспортних засобів завдати серйозної шкоди.

Отже, особа, яка реалізує право на керування транспортним засобом, поряд із таким правом приймає встановлені законом спеціальні обов`язки водія, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху. До таких обов`язків належить передбачений пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння. Саме по собі посилання водія на поспіх, у тому числі пов`язаний із виконанням ним службових обов`язків, за відсутності встановлених законом підстав не звільняє його від виконання цього обов`язку.

Таким чином, доводи сторони захисту фактично спрямовані переважно на пояснення мотиву відмови від негайного проходження огляду та доведення відсутності фактичного стану алкогольного сп`яніння в подальшому, однак не спростовують юридично значущої для кваліфікації за частиною першою статті 130 КУпАП обставини — відмови водія від проходження запропонованого поліцейським огляду відповідно до встановленого порядку.

Сукупність досліджених доказів є взаємоузгодженою у частині юридично значущих обставин: ОСОБА_1 керував транспортним засобом; поліцейським були встановлені ознаки, у зв`язку з якими йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння; така пропозиція безпосередньо зафіксована відеозаписом; від проходження огляду у встановленому порядку він відмовився.

Підстав вважати, що вимога пройти огляд була незаконною або що встановлена законом процедура позбавляла ОСОБА_1 можливості виконати таку вимогу, судом не встановлено.

За таких обставин суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами в їх сукупності.

Доводи ОСОБА_1 та надані на їх підтвердження докази цього висновку не спростовують і не створюють обґрунтованого сумніву щодо встановленої судом обставини відмови від проходження огляду у передбаченому законом порядку.

Щодо адміністративного стягнення.

Вирішуючи питання про адміністративне стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, обставини справи, а також досліджені відомості щодо проходження ним військової служби та позитивну службову характеристику.

Відповідно до статті 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Суд також враховує, що передбачений частиною першою статті 130 КУпАП вид і розмір адміністративного стягнення за вчинене ОСОБА_1 правопорушення є безальтернативними: накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Отже, встановлені судом позитивні відомості про особу ОСОБА_1 , проходження ним військової служби та виконання службових обов`язків не усувають його адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху та не надають суду повноважень призначити стягнення нижче чи м`якше від установленого санкцією частини першої статті 130 КУпАП.

З огляду на встановлені обставини справи та доведеність вини ОСОБА_1 суд вважає необхідним застосувати до нього адміністративне стягнення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таке стягнення відповідає визначеній статтею 23 КУпАП меті адміністративного стягнення — вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як нею самою, так і іншими особами.

Щодо судового збору.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Разом із тим пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та на час події виконував службові обов`язки. Водночас, як зазначено вище, сама ця обставина не свідчить про наявність невідкладної необхідності відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння та не звільняє його від адміністративної відповідальності за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, враховуючи статус ОСОБА_1 та зв`язок обставин справи з виконанням ним службових обов`язків, на нього поширюється пільга, встановлена пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір з ОСОБА_1 стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 23, 33, 40-1, 130, 251, 252, 283, 284 КУпАП, пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд —

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Реквізити для сплати адміністративного штрафу:
Отримувач коштів: ГУК Харківськ обл./Харківобл/21081300
Код класифікації доходів бюджету 21081300
Код ЄДРПОУ 37874947
Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)
Рахунок отримувача UA168999980313020149000020001

Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
На постанову суду протягом 10 днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.
Роз`яснити особі,яка притягається до адміністративної відповідальності,що штраф має бути сплачений добровільно не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу після набрання нею законної сили,а в разі оскарження постанови,не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Документ, що підтверджує сплату штрафу не пізніше трьох робочих днів після закінчення вказаного строку, має бути наданий (надісланий) правопорушником до суду.
У разі несплати штрафу у добровільному порядку у встановлений строк, копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.
Згідно ст.308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.

Суддя І.Е.Бондаренко