ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/9387/25 пров. № А/857/34077/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача Калмикової Ю.О.
суддів Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю:
секретаря судового засідання: Загрева М.С.,
позивача : ОСОБА_1 
представника відповідача Задерецького А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2026 року (головуючий суддя – Кедик М.В.) про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
у справі №380/9387/25
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

I. ПРОЦЕДУРА
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зазначення у довідках від 30.04.2025 №1159/12/8371 та від 30.04.2025 № 1159/12/8370 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії станом на 01.01.2022 та на 01.01.2023 відповідно, в заниженому розмірі надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премії, не зазначення надбавки як державному експерту з питань таємниць в розмірі 20% посадового окладу;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 у адміністративній справі № 380/991/25 скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 :
станом на 01.01.2022, в якій вказати розмір: надбавки за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу і окладу за військовим званням, розрахованих виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 100% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, розрахованих виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13,14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 20%, надбавки як державному експерту з питань таємниць 20% та премії в розмірі 107% посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704; 
станом на 01.01.2023, в якій вказати розмір: надбавки за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу і окладу за військовим званням, розрахованих виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 100% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, розрахованих виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 20%, надбавки як державному експерту з питань таємниць, 20% та премії в розмірі 249% посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, па відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі №380/9387/25, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії – задоволено частково, а саме:
- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення ОСОБА_1 в довідках від 16.07.2024 № 1159/12/10391, № 1159/12/10390 про розмір грошового забезпечення за нормами чинними на 01.01.2022, 01.01.2023 розміру надбавки за особливості проходження служби до 1% та премії до 10% та щодо визначення в грошовому виразі розмірів надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премії, вказаних в довідках про грошове забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022, 01.01.2023 від 30.04.2025 № 1159/12/8371 та від 30.04.2025 № 1159/12/8370, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а не станом на 01.01.2023; 
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ОСОБА_1 довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2022, 01.01.2023, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», з обов`язковим зазначенням у грошовому виразі надбавки за вислугу років (50%), надбавки за особливості проходження служби (65%), надбавки за службу в умовах режимних обмежень (20 %) та премії (35 % та 140 % відповідно), розрахованих виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023; 
- у задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду від 19.09.2025 року по справі №380/9387/25 набрало законної сили 15 квітня 2026 року.
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд рішення суду від 19.09.2025 за нововиявленими обставинами, в якій просив суд:
- скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі № 380/9387/25 в частині визначення розмірів надбавки за особливості проходження служби та премії;
- ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 із зазначенням: надбавки за особливості проходження служби - 100%; премії станом на 01.01.2022 - 107%; премії станом на 01.01.2023 - 249%. (враховуючи при цьому оклади, розраховані з прожиткового мінімуму на 01.01.2022 та 01.01.2023).
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2026 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у адміністративній справі №380/9387/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
У поданій апеляційній скарзі позивач, із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі №380/9387/25 та скасувати вказане судове рішення від 19.09.2025.
Восьмим апеляційним адміністративним судом було призначено судове засідання для вирішення вказаної заяви.
У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі №380/9387/25 та скасувати вказане судове рішення від 19.09.2025 з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
У судовому засіданні представник відповідача заперечували проти задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі №380/9387/25 з підстав, зазначених у відзиві на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
II. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Підставою для відмови в задоволенні заяви позивача про перегляд рішення суду від 19.09.2025 за нововиявленими обставинами було те, що в обґрунтування вимог поданої заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі №380/9387/25, ОСОБА_1 посилається як на нововиявлені обставини на лист Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ від 01.05.2026 № 300/320/2003 стосовно надання інформації щодо відсотків надбавки за особливості проходження військової служби та премії за посадою «начальник Головного управління персоналу Генерального штабу ЗСУ» станом на 01.01.2022, 01.01.2023.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи міститься лист Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ від 03.12.2024 № 305/3608 стосовно надання інформації щодо відсотків надбавки за особливості проходження військової служби та премії за посадою «начальник Головного управління персоналу Генерального штабу ЗСУ» станом на 01.01.2022, 01.01.2023 з аналогічною інформацією, що викладена в листі №300/320/2003 від 01.05.2026.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що ті обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заяви, не є нововиявленими, оскільки він на них посилався у позові та апеляційній скарзі та наведені позивачем обставини за своєю суттю не є підставами для перегляду справи за нововиявленими обставинами, а зводяться лише до незгоди позивача з прийнятим рішенням.
III. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі №380/9387/25, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
Втім, після набрання рішенням законної сили позивач отримав лист Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ від 01.05.2026 №300/320/2003, який містить відомості, що не були і не могли бути відомі позивачу чи суду раніше. Згідно з даними органу, де позивач проходив службу, за посадою начальник Головного управління персоналу ГШ ЗСУ фактично виплачувались: станом на 01.01.2022: надбавка — 100%, премія — 107%; станом на 01.01.2023: надбавка — 100%, премія — 249%.
Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, заявник зазначив, що у листі від 03.12.2024 № 305/3608, на який посилається відповідач, Фінансове управління ГШ ЗСУ зазначило (цитата): «з огляду на вищевикладене... надаються можливі розміри складових грошового забезпечення». Тобто, станом на 2024 рік орган вищого військового управління надав суду лише теоретично- імовірнісний розрахунок (модель), який не міг бути розцінений судом як беззаперечний доказ фактичних виплат. Саме через слово «можливі» суд при первинному розгляді справи не зміг покласти цей лист в основу рішення. Натомість, у нововиявленому листі від 01.05.2026 № 300/320/2003 (отриманому після додаткових запитів та звірок), Фінансове управління ГШ ЗСУ вже без жодних припущень імперативно констатувало об`єктивний факт дійсності (цитата): «Розміри запитуваних складових грошового забезпечення у відсотковому значенні за посадою начальника Головного управління персоналу ГШ ЗСУ становлять: станом на 01.01.2022: надбавка — 100%, премія — 107%; станом на 01.01.2023: надбавка 100%, премія == 249%».
Ці обставини є істотними (п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України), оскільки вони докорінно спростовують фактичну базу попереднього рішення. Якби ці дані були відомі суду, позовні вимоги були б задоволені в повному обсязі згідно з реальними показниками. 
Верховний Суд у зразковій справі № 380/19324/23 наголосив, що додаткові види грошового забезпечення у довідках зазначаються у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок. Надаючи суду занижені дані (65% замість 100%, 35% замість 107% та 140% замість 249% відповідно), відповідач діяв усупереч висновкам зразкової справи, підмінивши «фактично виплачені розміри» власними суб`єктивними розрахунками.
Заявник вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі безпідставно погодився з доводами відповідача та зазначив, що обставини, викладені в листі Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 01.05.2026 №300/320/2003, нібито вже досліджувалися судом через існування листа від 03.12.2024 №305/3608.
Проте суд першої інстанції не звернув увагу на кардинальну відмінність у правовій природі цих документів.
У листі від 03.12.2024 №305/3608 орган вищого військового управління зазначив виключно про «можливі» (теоретичні/модельні) розміри виплат за посадою, які суд при первинному розгляді не зміг покласти в основу рішення.
Натомість у листі від 01.05.2026 №300/320/2003 Фінансове управління ГШ ЗСУ вже без жодних припущень імперативно констатувало факт об`єктивної дійсності – реальне встановлення та виплату грошового забезпечення за існуючою посадою (надбавка – 100%, премія – 107% станом на 01.01.2022 та 249% станом на 01.01.2023).
Суд першої інстанції проігнорував те, що нововиявленою обставиною є не сам факт появи документу на папері, а встановлення факту реальних імперативних виплат, що повністю спростовує викривлену Відповідачем фактичну базу рішення від 19.09.2025.
Під час розгляду справи у 2025 році відповідач подав до суду лист від 22.05.2025 року № 1159/1/4998, де запевнив суд, що занижені розміри (65% надбавки та 35%, 140% премії) є «конкретними та максимальними», чим свідомо ввів суд в оману.
Факт очевидної протиправності та надання недостовірних відомостей з боку відповідача на сьогодні офіційно підтверджений судовим рішенням у кримінальному провадженні: Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова Білоуса Ю.Б. від 15 червня 2026 року у справі № 463/5505/26 (провадження № 1-кс/463/5481/26), копія якої додається до цієї скарги, було повністю задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м. Львові внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) відомості за заявою Позивача від 08.06.2026 року про вчинення посадовцями ТЦК кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 (службове підроблення) та ч. 2 ст. 384 (завідомо неправдиве показання, введення суду в оману) Кримінального кодексу України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 361 КАС України, встановлення завідомої недостовірності доказів, що спричинили ухвалення незаконного рішення, є фундаментальною підставою для скасування рішення за нововиявленими обставинами.
Також посилався на грубі порушення судом процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та очевидну упередженість, що ним офіційно зафіксовані на технічному відеозаписі судового засідання ЛОАС від 03.06.2026. Вважає, що матеріали цього запису повністю спростовують законність постановленої ухвали через дискримінаційний підхід до оцінки доказів (21 хв. 38 с. запису); підміну предмету доказування та ігнорування власних ухвал (24 хв. 48 с. та 17 хв. 30 с. запису); невідповідність висновків суду правовим позиціям Верховного Суду (23 хв. 46 с. запису); не дослідження судом першої інстанції змісту судових рішень на Окремі рішення Міністра оборони України щодо грошового забезпечення військовослужбовців на 2022 та 2023 роки, безпосередньо не досліджував зміст цих документів та не тримав їх у розпорядженні. Зауважив про безпідставне заперечення статусу належного розпорядника інформації (21 хв. 48 с. та 22 хв. 25 с. запису) та необґрунтовані дорікання стосовно повноважень (22 хв. 01 с. та 22 хв. 17 с. запису), порушення норм етики та обмеження права на висловлення думки (23 хв. 42 с. запису). 
IV. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
Апеляційне провадження у справі відкрите з підстави оскарження судового рішення, зазначеного в частині другій статті 293 КАС України, та посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в частині надання правової оцінки обґрунтованості підстав поданої позивачем заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції доходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч. 2 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Частиною четвертою статті 361 КАС України визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Відповідно до частини шостої статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.
Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).
Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Також, істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.
Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
Аналогічний підхід до визначення підстав перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами викладений в Узагальненні судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22.05.2015 року № 7).
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Водночас необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Тобто перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, тому першочерговим обов`язком суду є встановлення відсутності або наявності нововиявлених обставин.
В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. Підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Свою заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами позивач обґрунтовував тим, що, на його думку, є підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України та п. 2 ч. 2 ст. 361 КАС України, тобто - істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи та встановлення завідомої недостовірності доказів, що спричинили ухвалення незаконного рішення, є фундаментальною підставою для скасування рішення за нововиявленими обставинами.
Щодо підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України. 
Звертаючись до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, ОСОБА_1 зазначив в додатках до адміністративного позову в п. 9 – копія листа Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 03.12.2024 №305/3608 з світлокопією конверту рекомендованого поштового відправлення Укрпошти. З довідки №305/3608 від 03.12.2024 вбачається, що розміри грошового забезпечення у відсотковому значенні за посадою начальника Головного управління персоналу ГШ ЗСУ: станом на 01.01.2022: надбавка — 100%, премія — 107%; станом на 01.01.2023: надбавка 100%, премія == 249%».
Після набрання рішенням законної сили позивач отримав лист Фінансового управління Генерального штабу ЗСУ від 01.05.2026 № 300/320/2003, який містить відомості, що не були і не могли бути відомі позивачу чи суду раніше. Згідно з даними органу, де позивач проходив службу, за посадою начальник Головного управління персоналу ГШ ЗСУ фактично виплачувались: станом на 01.01.2022: надбавка — 100%, премія — 107%; станом на 01.01.2023: надбавка — 100%, премія — 249%. Вважає такі обставини істотними (п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України), оскільки вони докорінно спростовують фактичну базу попереднього рішення. Якби ці дані були відомі суду, позовні вимоги були б задоволені в повному обсязі згідно з реальними показниками. Верховний Суд у зразковій справі № 380/19324/23 наголосив, що додаткові види грошового забезпечення у довідках зазначаються у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок. Надаючи суду занижені дані (65% замість 100%, 35% замість 107% та 140% замість 249% відповідно), Відповідач діяв усупереч висновкам зразкової справи, підмінивши «фактично виплачені розміри» власними суб`єктивними розрахунками.
На думку позивача, ці обставини є істотними (п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України), оскільки вони докорінно спростовують фактичну базу попереднього рішення. Якби ці дані були відомі суду, позовні вимоги були б задоволені в повному обсязі згідно з реальними показниками. 
Вважає, що нововиявленою обставиною є не сам факт появи документу на папері, а встановлення факту реальних імперативних виплат, що повністю спростовує викривлену відповідачем базу рішення від 19.09.2025.
Суд апеляційної інстанції вважає, що такі посилання позивача заслуговують на увагу, втім, не є нововиявленими обставинами в розумінні ст 361 КАС України. Такого висновку дійшов і суд першої інстанції. 
Так, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, дійшов висновку, що ті обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заяви, не є нововиявленими, оскільки він на них посилався у позові та апеляційній скарзі та наведені позивачем обставини за своєю суттю не є підставами для перегляду справи за нововиявленими обставинами, а зводяться лише до незгоди позивача з прийнятим рішенням. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з огляду на наступні обставини.
Нововиявлені обставини слід відрізняти від нових обставин, що виникли після вирішення справи та ще не існували на час її розгляду, а також обставини, що зазнали змін після прийняття судом рішення. Їх виявлення не може бути підставою для перегляду судового рішення в порядку статті 361 КАС України.
Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 у справі № 2а-23903/09/1270 висловив позицію щодо застосування зазначеної статті КАС України, підтриману далі у постановах від 03.04.2018 у справі № 477/1012/14-а, від 06.03.2018 у справі № 484/2634/14-а, від 14.05.2019 у справі № 826/14797/15, про те, що «Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими». Тобто зміст заяви позивача про перегляд судового рішення вказує на намагання позивача здійснити переоцінку доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.
Натомість частина четверта статті 361 КАС України імперативно вказує на те, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи. 
Отже, викладені обставини у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не є нововиявленими в розумінні статті 361 КАС України.
Щодо підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 361 КАС України.
Посилання позивача як на одну з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, а саме те, що відповідач свідомо ввів суд в оману, адже під час розгляду справи у 2025 році подав до суду лист від 22.05.2025 року № 1159/1/4998, де запевнив суд, що занижені розміри (65% надбавки та 35%, 140% премії) є «конкретними та максимальними» та на внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) відомостей за його заявою від 08.06.2026 року про вчинення посадовцями ТЦК кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (службове підроблення) та ч. 2 ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання, введення суду в оману), не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2) ч. 2 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі.
Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що витяги з ЄРДР, надані апелянтом, є процесуальними документами та за своїм змістом вказані документи лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами, а отже, не є і судовим рішенням в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 361 КАС України – вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили. 
Окрім цього, ця обставина, на яку посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, ще не існувала під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення 03 червня 2026 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою ОСОБА_1 від 08.06.2026 року про вчинення посадовцями ТЦК кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та ч. 2 ст. 384 КК України, не може бути підставою для перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року за нововиявленими обставинами в розумінні статті 361 КАС України.

Щодо посилань заявника на грубі порушення судом процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та очевидну упередженість, що ним офіційно зафіксовані на технічному відеозаписі судового засідання ЛОАС від 03.06.2026 (зауваження про безпідставне заперечення статусу належного розпорядника інформації та необґрунтовані дорікання стосовно повноважень, порушення норм етики та обмеження права на висловлення думки) суд зазначає наступне.
Дані доводи та заперечення позивача висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Pravednaya v. Russia» (Праведна проти Росії) та рішенні від 6 грудня 2005 року у справі «Popov v. Moldova» №2 (Попов проти Молдови № 2) зазначено, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, тому сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії) та від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).
З огляду на те, що позивачем не наведено обставин, які б могли бути кваліфіковані як нововиявлені відповідно до статті 361 КАС України, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими відсутні.
Позивач, обравши звернення до суду з заявою за нововиявленими обставинами вважав правильним саме цей шлях.
Однак, крізь призму заяви за нововиявленими обставинами, відповідач фактично в такий спосіб намагається досягнути перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року в частині визначення розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 .
Таким чином, звертаючись із заявою за нововиявленими обставинами, зміст якої зводиться до незгоди з розміром складових грошового забезпечення, відповідач намагається переглянути рішення. 
Відповідно до ч.1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 77, 90, 242-246, 308, 316, 325, 328, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2026 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №380/9387/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач | | Ю. О. Калмикова
Судді | | В. С. Затолочний
| | Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 23.07.26