ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2026 року | справа № 380/8819/26

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
встановив :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18 березня 2026 року № 134250014574 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 за його заявою від 10 березня 2026 року пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05 березня 2026 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01 липня 1983 року по 03 травня 1984 року та з 13 липня 1986 по 30 грудня 2000 року згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 15 березня 1987 року.
В обґрунтування позовних вказує, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії за віком з огляду на не зарахування спірного стажу. Вважає, що надання уточнюючих довідок для підтвердження трудового стажу вимагається виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Стверджує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. З огляду на те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, позивач вважає, що трудова книжка останньої оформлена належним чином, тому зазначені вище періоди, які не врахував відповідач, підлягають врахуванню для призначення пенсії, тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 18.03.2026 підлягає скасування. 
Ухвалою судді від 11.05.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного без повідомлення сторін.
У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечив. Вказав, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Так, страховий стаж Позивача становить 22 роки 04 місяці 23 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058. Правові підстави для зарахування спірних періодів роботи Позивача до страхового стажу у Головного управління відсутні.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся 10.03.2026 року через територіальні органи Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком разом із відповідними додатками. Заява про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Рішенням від 18.03.2026 року №134250014574 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовлено Позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки, на думку відповідача, відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 33 роки.
З даного рішення вбачається, що страховий стаж позивача складає 22 роки 04 місяці 23 дні. При цьому, Відповідачем до страхового стажу Позивача не зараховано періоди, згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 15.03.1987:- роботи з 01.07.1983 по 30.05.1984, з 13.07.1986 по 31.03.2000, в колгоспі ім. Калініна, оскільки в підставах внесення записів щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) не зазначено номери та дати видачі документів за кожен рік. Крім того, щодо періоду роботи з 13.07.1986 по 31.03.2000 — заявника прийнято на роботу в колгосп ім. Калініна, а переведено в інше підприємство, в зв`язку з реорганізацією КСП ім. Калініна. Відсутня інформація про реорганізацію колгоспу ім. Калініна в КСП ім. Калініна, на підставі первинних документів (наказів, розпоряджень тощо). До страхового стажу вищевказані періоди зараховано частково, за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб;- навчання з 01.09.1983 по 23.02.1984, оскільки в підставах внесення запису не зазначено дату видачі посвідчення. Посвідчення не надано;- роботи з 01.04.2000 по 30.12.2000, в СФГ «Єва», оскільки відсутні документи, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування. До страхового стажу вищевказаний період зараховано частково, протягом липня — грудня 2000 року, за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб.
Як вбачаєтеся з трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 15.03.1987 (дата заповнення), копія якої була долучена Позивачем до заяви про призначення пенсії, ОСОБА_1 працював:
- з 01.07.1983 року по 01.03.1984 року у колгоспі ім. Калініна Троїцького р-ну на посаді різноробочий;
- з 01.03.1984 року по 03.05.1984 року у колгоспі ім. Калініна на посаді водія; - з 13.07.1986 року по 31.03.2000 року у колгоспі ім. Калініна на посаді водія;
- з 01.04.2000 року по 30.12.2000 року в СФГ «Єва» (реорганізований колгосп ім. Калініна) на посаді водія.
Страховий стаж ОСОБА_1 у колгоспі ім. Калініна в період з 13.07.1986 року по 31.03.2000 року– становить 13 років 8 місяців 19 днів.
Страховий стаж ОСОБА_1 в СФГ «Єва» в період з 01.04.2000 року по 30.12.2000 року– становить 8 місяців 30 днів . 
Загальний страховий стаж ОСОБА_1 з 13.07.1986 року по 30.12.2000 року (був безперервним) становить 14 років 5 місяців 18 днів. Як вбачається з Рішення від 18.02.2016 року вказаний період Позивачу був зарахований лише частково. Зокрема, з розрахунку стажу позивача за формою РС-право вбачається, що за вказаний період ОСОБА_1 зараховано лише 13 місяців 10 днів (1 рік 1 місяць 10 днів) страхового стажу.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, тому звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі-Закон України № 1058-ІV) регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 113 Закону України № 1058-ІV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наявними матеріалами справи підтверджується, що вік позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, становив 60 років.
При цьому судом встановлено, що відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.03.1987 слідує, що ОСОБА_1 працював:
- з 01.07.1983 року по 01.03.1984 року у колгоспі ім. Калініна Троїцького р-ну на посаді різноробочий;
- з 01.03.1984 року по 03.05.1984 року у колгоспі ім. Калініна на посаді водія; - з 13.07.1986 року по 31.03.2000 року у колгоспі ім. Калініна на посаді водія;
- з 01.04.2000 року по 30.12.2000 року в СФГ «Єва» (реорганізований колгосп ім. Калініна) на посаді водія.
Таким чином, трудова книжка позивача містить відомості про спірні періоди з 01.07.1983 по 30.05.1984, з 13.07.1986 по 31.03.2000, з 01.04.2000 по 30.12.2000.
Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та рішення на підставі яких позивача прийнято та звільнено з такої роботи.
Таким чином, відповідачем вчинена протиправна бездіяльність щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду навчання, періоду перебування на обліку як отримувача допомоги по безробіттю, а також роботи позивача з 01.07.1983 по 30.05.1984, з 13.07.1986 по 31.03.2000, з 01.04.2000 по 30.12.2000.
Як встановлено судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому, у спірному випадку має місце не врахування періодів з 01.07.1983 по 30.05.1984, з 13.07.1986 по 31.03.2000, з 01.04.2000 по 30.12.2000 до загального страхового стажу. Таким чином, наявність будь-яких розбіжностей між трудовою книжкою та архівною довідкою не може впливати на позбавлення права особи на пенсійне забезпечення.
За вказаних умов суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №1342 від 18.03.2026 в частині не зарахування до страхового стажу роботи позивача з 01.07.1983 по 30.05.1984, з 13.07.1986 по 31.03.2000, з 01.04.2000 по 30.12.2000.
Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Разом з тим, доказів які б спростовували спірні періоди трудової діяльності позивача відповідачі не надали.
Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці (у спірному випадку в архівній довідці).
Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Крім того, щодо дискреційних повноважень, Верховний Суд зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду, зокрема, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.
При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За вказаних обставин, зважаючи на дискреційність повноважень пенсійних органів в частині визначення права на пенсію, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним і скасування спірного рішення відповідача в частині не зарахування до страхового стажу роботи позивача з 01.07.1983 по 30.05.1984, з 13.07.1986 по 31.03.2000, з 01.04.2000 по 30.12.2000 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2026 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди з 01.07.1983 по 30.05.1984, з 13.07.1986 по 31.03.2000, з 01.04.2000 по 30.12.2000.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з урахуванням задоволення судом вимоги немайнового характеру, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 532,48 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
вирішив:
адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.03.2026 № 134250014574 про відмову у призначенні пенсії за віком в частині не зарахування до страхового стажу роботи ОСОБА_1 з 01.07.1983 по 30.05.1984, з 13.07.1986 по 31.03.2000, з 01.04.2000 по 30.12.2000 рр.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ЄДРПОУ 13844159) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 10.03.2026 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.07.1983 по 30.05.1984, з 13.07.1986 по 31.03.2000, з 01.04.2000 по 30.12.2000 рр.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ЄДРПОУ 13844159) 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя | Карп`як О.О.