Справа №348/1842/26
Провадження № 2/348/1722/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Гундяка Т.Д.,
секретар судового засідання Дмитрук С.І.,
за участю відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернулася із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
В обґрунтування позову зазначає, що 02.07.2011 між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районого управління юстиції Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №99. 
Під час спільного проживання у них народилось двоє дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначає, що на цей час вони ще одружені, але спільно не проживають більше 6 місяців, а тому буде звертатися з позовом до Надвірнянського районного суду про розірвання шлюбу. 
Крім того вказує, що відповідач не бере ніякої участі у вихованні дітей як духовному так і матеріальному. Протягом тривалого часу відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Він не виявляє жодного інтересу до їх життя, розвитку, стану здоров`я та навчання. Фінансова або будь-яка інша матеріальна допомога на утримання дітей з боку відповідача не надається, що ставить дітей у скрутне становище.
Також зазначає, що відповідач повністю ігнорує духовний, моральний та психологічний розвиток дітей, не спілкується з ними, не бере участі у їх дозвіллі та не забезпечує необхідної батьківської турботи та уваги.
Зважаючи на викладене, звертає увагу суду, що вона робить все можливе для забезпечення повноцінного життя та розвитку своїх дітей. Наразі, вона починає працювати у магазині «Рукавичка» на посаді касир-консультант. Самостійно утримувати дітей їй вкрай важко фінансово, оскільки значних витрат потребує оплата комунальних послуг, купівля продуктів харчування, одягу та взуття. Окремою статтею витрат є лікування: діти часто хворіють на сезонні захворювання, що вимагає постійної купівлі ліків та оплати послуг стоматолога. 
Крім того, звертає увагу суду на те, що вона є особою з інвалідністю II групи з дитинства. Через стан здоров`я вона позбавлена можливості повноцінно працювати та самостійно забезпечувати всі матеріальні потреби дітей у повному обсязі.
Тому, вона змушена звертатись до суду, щодо призначення аліментів на утримання дітей, так як відповідач має можливість сплачувати аліменти. Їй відомо, що відповідач являється військовослужбовцем, отримує заробітну плату. На цей час він числиться за військовою частиною і проходить службу в АДРЕСА_1 .
Посилаючись на викладене, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 від всіх його доходів щомісячно до досягнення ними повноліття. 
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від ОСОБА_2 надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просила розглянути справу без її участі.
Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечив, зазначив, що буде сплачувати аліменти на дітей у визначеному в позові розмірі. Проте вказав, що не погоджується з тим, що позивач зазначає в позові, а саме, що він не допомагає матеріально. Він перераховує кошти на утримання дітей. Підтвердив, що на цей час він проходить військову службу в НГУ та отримує грошове забезпечення в розмірі близько 20 000 грн щомісячно, інших осіб на утриманні не має.
Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 02 липня 2011 рокувідділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 99, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.07.2011.
У шлюбі в сторін народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом № 28 від 03.02.2012, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 03.02.2012, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом № 252 від 29.12.2015, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 29.12.2015.
Проживання дітей разом з матір`ю не заперечується відповідачем.
Відповідно до довідки №008705 позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, яка встановлена їй 01.11.1996 без переогляду.
Відповідач є військовослужбовцем НГ України, що підтвердив в судовому засіданні.
Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 3 512 грн.
При цьому суд зауважує, що сплата аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму не є обмеженням для платника аліментів, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Судом встановлено, що діти сторін проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, а також на цей час є військовослужбовцем і відповідно отримує грошове забезпечення та може надавати дітям матеріальну допомогу. Також відповідач на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб не має.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, що відповідач є фізично здоровим чоловіком працездатного віку, проходить військову службу, його матеріальне становище, відсутність інших його утриманців, а також, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей і цей обов`язок не може бути покладено лише на одного з них, дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.
Визначений судом розмір аліментів є гарантованим, справедливим, розумним, необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, збільшення їх розміру.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року у розмірі 3 328 грн.
Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 331,20 грн на користь державного бюджету України.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. 
Керуючись ст. 4, 19, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України,
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 я, в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.
Стягнення аліментів розпочати з 26 червня 2026 року.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1 331,20 (одна тисяча триста тридцять одна грн 20 коп.) грн судового збору (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача (ГУДКСУ) Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106, Найменування коду класифікації доходів бюджету Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя          Гундяк Т.Д.

Повний текст рішення складено 28.08.2026.