ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1566/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Шарко Л.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ІНВЕСТ СЕРВІС", м.Харків 	
до 	Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, м. Харків 	
про 	стягнення 76706,85 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ІНВЕСТ СЕРВІС", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 74465,87 грн, 3% річних у розмірі 379,33 грн та інфляційні втрати у розмірі 1861,65 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії №1837 від 17.11.2025 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача. Також, позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 12.05.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ІНВЕСТ СЕРВІС" залишено без руху. Позивачу встановлений строк протягом семи днів з дня вручення цієї ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: доказів оплати судового збору у встановлених порядку та розмірі; доказів надіслання відповідачу у встановленому законом порядку копії позовної заяви з додатками; письмової заяви із викладом обставин справи, якими обґрунтовано позовні вимоги, а саме із обґрунтуванням необхідності залучення до участі у справі третьої особи Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, із зазначенням того на які саме права та обов`язки третьої особи та яким чином може вплинути прийняте рішення у справі, зазначенням на стороні позивача або відповідача третя особа може вступити у справу. Роз`яснено позивачу що у разі усунення недоліків у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
15.05.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 19.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження - задовольнити. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
22.05.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує на те, що 30.01.2026 позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування за спожиту військовою частиною електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії за вказаним договором за листопад-грудень 2025 року. Згідно ч. 12 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі – БК України) бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими. Відповідач є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків фінансуються виключно з Держбюджету. Стаття 51 Бюджетного кодексу зазначає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у КЕВ м. Харків відсутнє відповідне фінансування. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученням розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми; 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань. З наведеного вбачається, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків є бюджетною установою, який в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. Відповідач після введення воєнного стану продовжує виконувати свій обов`язок щодо забезпечення оборони Держави Україна шляхом забезпечення функціювання військових частин (організує постачання та зведення укріплень, наметових містечок, казарм, обладнання для проживання військовослужбовців) та установ Міністерства оборони України на території Харківської області. В зв`язку з тим, що позивач звернувся до відповідача в січні 2026 року про відшкодування за отримані послуги за 2025 рік, це унеможливлює провести оплату за отримані військовою частиною послуги.
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідач зазначає, що п. 3.3. договору про відшкодування витрат встановлено, що підставою для розрахунку за цим договором є діючі договори на постачання, розподіл та перетікання реактивної електричної енергії укладені між стороною 2 (позивачем) та постачальною організацією, копію якого необхідно надати стороні 1 (відповідачу). Згідно з п.3.6. договору оплата здійснюється згідно ст. 46, 48, 49 БКУ, на підставі належним чином оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок сторони 1 за відповідним кодом видатків). У відповідності до п.1.3 запланований обсяг споживання та розподілу електричної енергії складає 1120 кВт/год, в тому числі по місяцям: серпень 2025 – 1120 кВт/год. Загальна вартість цього договору на дату його складання становить 10913,84 грн. Отже, за серпень відповідач повинен був сплатити 10913,84 грн. (КЕВ м. Харків виконав умови договору та сплатив суму заборгованості). В той же час, позовні вимоги виходять за межі договору, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за вересень-грудень 2025 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю прострочення грошового зобов`язання у відповідний період.
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.05.2026, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
20.08.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ІНВЕСТ СЕРВІС" (Сторона 1), Військовою частиною НОМЕР_1 (Сторона 2) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків (Сторона 3) було укладено договір спільного тимчасового безоплатного користування нерухомими майном №592 (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору Сторона 1 надає Стороні 2 можливість на спільне тимчасове безоплатне користування нерухомим майном Сторони 1.
Згідно з пунктом 3.2 договору, Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг, які були отримані Стороною 2 за час дії цього договору.
Пунктом 3.3 договору передбачено, що відшкодування за спожиті комунальні послуги Стороною 2 сплачуються Стороною З, на підставі укладених договорів про відшкодування, окремо за кожним видом комунальних послуг, з урахуванням відповідного пакета підтверджуючих документів.
Крім того, відповідно до пункту 9.2 договору відшкодувати Стороні 1 вартість комунальних послуг, що спожиті Стороною 2 у процесі виконання цього договору.
Відповідно до п.10.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до п. 11.1 договору дія цього договору відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, з 01.08.2025 року до 31.12.2025 року включно, але не довше дії воєнного стану.
З метою врегулювання порядку компенсації витрат за спожиту електричну енергію та пов`язані послуги між сторонами було укладено договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії №1837 від 17.11.2025 року (далі договір відшкодування).
Відповідно до п.1.1. договору відшкодування Сторона 2 забезпечує постачання/оплату електричної енергії, що використовується Стороною 3, а Сторона 1 відшкодовує витрати, понесені Стороною 2 з оплати електричної енергії, яка була спожита Стороною 3, за встановленими тарифами в терміни, передбачені даним договором.
Відповідно до п. 1.2. договору відшкодування витрат за спожиту електричну енергію здійснюється відповідно до показників лічильників або розрахунку згідно договору на безкоштовне тимчасове використання приміщення від 20.08.2025 року № 592.
Відповідно до п. 1.3. договору відшкодування запланований обсяг споживання та розподілу електричної енергії складає 1120 кВт/год, в тому числі по місяцям: серпень 2025 року.
Відповідно до розділу 2 договору відшкодування вартість постачання електричної енергії становить: 3 01.08.2025 року за 1 кВт/год 7,326455 грн. з ПДВ. Вартість розподілу електричної енергії становить: з 01.08.2025 року за 1 кВт/год - 2,418048 грн. з ПДВ. Загальна вартість цього договору на дату його складання становить 10913,84 грн, ПДВ не передбачено. Загальна вартість, зазначена в п. 2.3., може змінюватися протягом дії договору. Зміни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.
Відповідно до п. 3.3. договору про відшкодування підставою для розрахунку за цим договором є діючі договори на постачання, розподіл та перетікання реактивної електричної енергії укладені між стороною 2 (позивачем) та постачальною організацією, копію якого необхідно надати стороні 1 (відповідачу).
Відповідно до п.3.4. договору, щомісячно, в термін до 15 числа місяця за розрахунковим, сторона 2 та сторона 3 (третя особа) повинні надати стороні 1 акт виконаних робіт (наданих послуг), до якого додаються відповідні документи: п.3.5. та акт звірки взаєморозрахунків.
Відповідно до 3.5. договору встановлено, що до акту виконаних робіт (наданих послуг) сторона 2 повинна надати наступний пакет підтверджуючих документів: копії рахунків та/або актів приймання - передачі на постачання електричної енергії, отриманих від постачальника стороною 2; копії актів про обсяги розподіленої електричної енергії, отриманих від оператора розподілу стороною 2; акт фіксації показників лічильника електричної енергії, підписаний стороною 2 та стороною 3.
Згідно з п.3.6. договору оплата здійснюється згідно ст. 46, 48, 49 БКУ, на підставі належним чином оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок сторони 1 за відповідним кодом видатків).
Відповідно до п.10.1 договору відшкодування цей договір набирає чинності з дня його підписання. Строк дії договору відповідно до п.3 ст.631 ЦКУ розповсюджується на відносини, які виникли між сторонами з 01.08.2025 та діє по 31.12.2025, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
На виконання умов договору №1837 від 17.11.2025 року позивачем здійснювалось надання послуг з забезпечення електричною енергією Військової частини НОМЕР_1 .
Факт споживання електричної енергії підтверджується актами фіксації показників лічильників; розрахунками обсягів спожитої електричної енергії; рахунками.
Розрахунок вартості спожитої електричної енергії та послуг з її розподілу за період з вересня по грудень 2025 року є наступним:
- за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2025 року по 30.09.2025 року кількість кВт- 1400; тариф з ПДВ грн/кВт 6,3147636; загальна сума 8840,67 грн;
- за розподіл електричної енергії за період 3 01.09.2025 року по 30.09.2025 року кількість кВт- 1400; тариф з ПДВ грн/кВт 2,418048; загальна сума 3385,27 грн;
- за спожиту електричну енергію за період з 01.10.2025 року по 31.10.2025 року кількість кВт- 1680; тариф з ПДВ грн/кВт 8,836422; загальна сума 14845,19 грн;
- за розподіл електричної енергії за період з 01.10.2025 року по 31.10.2025 року кількість кВт- 1680; тариф з ПДВ грн/кВт 2,956128 ; загальна сума 4966,30 грн;
- за спожиту електричну енергію за період з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року кількість кВт- 1640; тариф з ПДВ грн/кВт 9,2636124; загальна сума 15192,32 грн; 
- за розподіл електричної енергії за період 3 01.11.2025 року по 30.11.2025 року кількість кВт- 1640; тариф з ПДВ грн/кВт 2,956128; загальна сума 4848,05 грн; 
- за спожиту електричну енергію за період з 01.12.2025 року по 31.12.2025.2025 року кількість кВт- 1800; тариф з ПДВ грн/кВт 9.4816884; загальна сума 17067.04 грн; 
- за розподіл електричної енергії за період з 01.12.2025 року по 31.12.2025 року кількість кВт- 1800; тариф з ПДВ грн/кВт 2,956128; загальна сума 5321,03 грн; 
Всього до сплати: 74465,87 грн.
Позивачем було сформовано та направлено відповідачу додаткову угоду № 4, акти виконаних робіт, рахунки та інші документи, необхідні для здійснення оплати відповідно до умов договору.
Разом з тим, відповідач не підписав зазначені додаткову угоду та акти, не надав жодних зауважень щодо обсягу або вартості наданих послуг.
Позивач вказує, що 25.02.2026 року звернувся до відповідача з претензією щодо погашення заборгованості У розмірі 74465,87 грн, яка була отримана відповідачем 03.03.2026 року, що підтверджується відміткою про вхідну кореспонденцію. 
Листом від 06.03.2026 року відповідач надав відповідь на зазначену претензію, в якій фактично підтвердив: наявність укладеного між сторонами договору №592 від 20.08.2025 року; факт передачі майна у користування Військовій частині НОМЕР_1 ; факт споживання електричної енергії у період з вересня по грудень 2025 року; звернення позивача з вимогою про відшкодування відповідних витрат. При цьому, відповідач не заперечив ні обсяг спожитої електричної енергії, ні розмір заявленої заборгованості. Єдиною підставою відмови у виконанні зобов`язання Відповідач зазначив відсутність бюджетних асигнувань та неможливість здійснення платежу у межах бюджетного періоду.
Оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем останньому нараховано до стягнення інфляційних втрат у розмірі 1861,65 грн та 3% річних у розмірі 379,33 грн. Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснено Позивачем з 04.03.2026 року, тобто з наступного дня після отримання Відповідачем претензії від 25.02.2026 року.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За статтями 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.
Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу або позов. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати за спожиту військовою частиною електричну енергію з розподілом електричної енергії у розмірі 74465,87 грн.
При цьому, суд не приймає заперечення відповідача проти позову, оскільки за приписами ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Тобто, стаття 617 ЦК України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами, виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №911/4249/16, пославшись на рішення Європейського суду з прав людини, зробила з цього приводу наступний правовий висновок:
"п. 59. ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
п.60. З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду відхилила твердження скаржника про відсутність його обов`язку здійснити розрахунок з позивачем за надані послуги у період з 01 січня 2015 року до 01 січня 2016 року через те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" не було передбачено кошти на ці видатки, оскільки в особи виникає певне право, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання не із закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правових актів, що регулюють відносини між особою та державою в певній сфері суспільних відносин.
п.61. Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 12-46гс18. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків Верховного Суду України та Верховного Суду".
Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає таке.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
До того ж у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.
Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних наданий позивачем, суду зазначає про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині та стягненні з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 379,33 грн та інфляційних втрат у розмірі 1861,65 грн.
Суд не приймає твердження відповідача, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю прострочення грошового зобов`язання у відповідний період.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Згідно з п.3.6. договору оплата здійснюється згідно ст. 46, 48, 49 БКУ, на підставі належним чином оформленого акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок сторони 1 за відповідним кодом видатків).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідні документи, зокрема акти виконаних робіт (наданих послуг), рахунки та інші підтверджуючі документи на відшкодування комунальних витрат, були направлені позивачем відповідачу листом від 25.02.2026 №2, який отримано відповідачем 03.03.2026, що підтверджується наданою позивачем відповіддю. 
Отже, з 04.03.2026 у відповідача виник обов`язок з оплати наданих послуг, та у відповідності до ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за період з 04.03.2026 року, тобто з наступного дня після отримання Відповідачем претензії від 25.02.2026 року та до 05.05.2026 року (станом на дату подання позовної заяви).
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, як обґрунтованих, підтверджених доданими до матеріалів справи та не спростованих відповідачем.
Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -  

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (61024, м. Харків, вул. Сковороди Григорія, буд. 61, код ЄДРПОУ 07923280) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ІНВЕСТ СЕРВІС" (61072, м. Харків, просп. Науки, буд. 43а, код ЄДРПОУ 39734658) заборгованість у розмірі 74465,87 грн, 3% річних у розмірі 379,33 грн, інфляційні втрати у розмірі 1861,65 грн та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3328,00 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення. 
Повне рішення складено "09" липня 2026 р. 

Суддя		Л.В. Шарко