Справа №:201/14982/25
Провадження №: 2-а/755/27/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді -  Хромової О.О.
при секретарі -   Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач  ОСОБА_2 звернувся до Соборного районного суду міста Дніпра із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 13 листопада
2025 року № R199681 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити та стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 листопада 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 винесено постанову R199681 у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, у зв`язку із тим, що позивач не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк і місце, визначені в повістці. Копію постанови позивач отримав через «Резерв+». 13 листопада 2025 року позивач подав через «Резерв+» заяву, в якій зазначив, що не оспорює факт неприбуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 та надав згоду на розгляд справи у його відсутність. Водночас, тримісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності станом на дату розгляду справи сплив, постанову складено через
5 місяців після дати вчинення правопорушення, 15 червня 2025 року відповідач був обізнаний про факт його вчинення, отже, тримісячний строк тривав до 15 вересня 2025 року. Факт визнання позивачем вини у вчиненні правопорушення не легітимує порушення статті 38 КУпАП.
З огляду на викладене позовні вимоги просив задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 01 грудня 2025 року справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позов передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні). Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 
09 березня 2026 року (вхід. від 15 березня 2026 року № 14385) до суду від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 надійшло клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку. На обґрунтування клопотання представник зазначив, що ухвалу про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету відповідача 15 січня 2026 року, водночас, копію позовної заяви з доданими документами відповідач отримав лише 04 березня 2026 року після приєднання їх копії до документів у системі «Електронний суд» на підставі заяви відповідача про ознайомлення з матеріалами справи у електронному вигляді.
З огляду на викладене просив визнати причини пропуску строку для подання відзиву поважними та поновити відповідачу процесуальний строк.
09 березня 2026 року (вхід. від 15 березня 2026 року № 14384) від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 до суду також надійшов відзив на позовну заяву. Позов вважає не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на персонально-якісному військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . За результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів по громадянину, встановлено ознаки порушення вимог підпункту 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зазначених у Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та частин третьої, четвертої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII. Зокрема, ОСОБА_1 відповідно до даних з реєстру Єдиної інформаційної системи соціальної сфери
06 червня 2022 року отримав довідку внутрішньо переміщеної особи № 3004-7501011428, в подальшому з 15 травня 2025 року фактичну адресу місця проживання (адресу ВПО з реєстру ЄІССС) вказано: АДРЕСА_1 , в той же час громадянин до тепер не став на персонально-якісний військовий облік за фактичним місцем проживання. ОСОБА_1 було направлено засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендоване поштове відправлення з описом вкладення та повідомленням про вручення за № 0610255583835 з повісткою № 3609813 від 26 травня 2025 року, для явки в ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою уточнення даних, на 05 червня 2025 року на 09.00 год. за адресою: 
АДРЕСА_2 , поштове відправлення повернулося з проставленням відмітки про відсутність особи  за адресою, тобто громадянина оповіщено про виклик у належний спосіб. У визначений строк позивач на виклик не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив та підтверджуючих документів не надав. Враховуючи вимоги статті 258 КУпАП та неможливість розгляду справи про адміністративне правопорушення за кількома з виявлених порушень без складення протоколу про адміністративне правопорушення, засобами ІКС «Оберіг» Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було створено автоматично та направлено електронне звернення
15 червня 2025 року № E2476453 до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку статті
259 КУпАП. 13 листопада 2025 року позивач через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста подав заяву в порядку статті 279-9 КУпАП, якою повідомив про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку, та зазначив, що не оспорює допущене порушення та згодний на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. За результатами розгляду даної заяви, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3   ОСОБА_3 прийнято постанову № R199681 від 13 листопада 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, копію якої засобами ІКС «Оберіг» Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів направлено позивачу. Також скасовано розшук позивача.
Отже притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, які, в свою чергу, в даному випадку могли бути здобуті та встановленні лише або протоколом про адміністративне правопорушення складеного в разі самостійної явки позивача, чи розшуку і доставки органами Національної поліції на виконання вимог частини першої статті 259 КУпАП, або згідно пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поданих як окремо так й при поданні заяви, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Тобто відлік трьох місячного строку накладення адміністративного стягнення передбаченого частиною сьомою статті 38 КУпАП за відповідного правового обґрунтування та фактичних обставин справи слід рахувати не з дати звернення відповідача до органів Національної поліції для організації розшуку і доставки ОСОБА_1 з метою складення протоколу про адміністративного правопорушення, а від дати надання особою пояснень стосовно допущеного порушення правил військового обліку викладених в заяві, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, за результатами розгляду якої і було саме встановлено відсутність поважних причини неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які передбачені частиною третьою статті 22 Закону № 3543-ХІІ.
З огляду на викладене зазначив, що в діях позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а оскаржувана постанова прийнята в межах строків накладення адміністративного стягнення із дотриманням норм чинного законодавства України.
У задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Відповідно до частин п`ятої, восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до облікової картки до військового квитка з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , 1986 року народження, перебуває на персонально-якісному військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , картотека осіб «Вільні залишки», підкартотека - «Підлягають призову на військову службу під час мобілізації», вид обліку- «Рядовий склад запасу». Згідно висновку ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 
27 лютого 2003 року визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Також наявна інформація про отримання довідки внутрішньо переміщеної особи від 06 червня
2022 року № 3004-7501011428, стан - діюча.
Відповідно до паперової копії інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено місце проживання ОСОБА_1 з 15 травня 2025 року адреса проживання ОСОБА_1 згідно відомостей про ВПО з реєстру Єдиної Інформаційної Системи Соціальної Сфери, значиться: АДРЕСА_1 .
26 травня 2025 року керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів сформовано повістку № 3609813 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 05 червня 2025 року на 09-00 год. для уточнення даних
Повістку направлено ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , засобами поштового зв`язку, про що свідчить опис вкладення поштового відправлення, поштова накладна № 0610255583835 від 26 травня 2025 року, що містяться в матеріалах справи.
Судом встановлено, що поштове відправлення повернуто відправнику, причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою», про що свідчить довідка про причини повернення зі штампом АТ «Укрпошта» від 13 червня 2025 року.
З долученої до матеріалів справи паперової копії інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено, що 15 червня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено повідомлення до Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області про розшук ОСОБА_1 щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення.
13 листопада 2025 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 винесено постанову № R199681 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Встановлено, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце, зазначені у повістці (статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000,00 грн.
На підставі частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби, штраф, визначений постановою по справі про адміністративне правопорушення, буде стягнуто у подвійному розмірі - 34 000,00 грн.
Відповідно до паперової копії електронного військово-облікового документа ОСОБА_1 , сформованого через «Резерв+» 13 листопада 2025 року, останній перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , військово-облікові дані військовозобов`язаним уточнено 10 червня 2025 року, наявна примітка про своєчасне уточнення. Адреса місця проживання: 
АДРЕСА_1 . Дата останньої військово-лікарської комісії - 27 лютого 2003 року, непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Також наявна примітка про наявність порушення правил військового обліку, дата звернення до органів Національної поліції - 15 червня 2025 року, у зв`язку із неприбуттям до ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.
За частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із частиною третьою наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Спеціальним законом, який визначає, зокрема, обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543/зі змінами та доповненнями згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»). 
За визначенням абзацу 5 частини першої статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває станом на дату ухвалення рішення. 
Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року
№ 65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває станом на дату ухвалення рішення. 
Отже, станом на дату виникнення спірних правовідносин на території України діяв правовий режим особливого періоду. 
Згідно з статтею 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів. Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. 
Згідно із приписами абзацу дев`ятого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Відповідно до частини першої пункту 2 Додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці.
З постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13 листопада 2025 року № R199681 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, у зв`язку із порушенням ним вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме у зв`язку із тим, що не з`явився на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у час і місце зазначені у повістці.
Суд враховує, що обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 не заперечував факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, у зв`язку із неявкою до ІНФОРМАЦІЯ_3 15 червня 2025 року, вину визнав.
Більше того, позивач особисто подав до відповідача заяву в порядку статті 279-9 КУпАП, у якій зазначив, що не оспорює факту вчинення адміністративного правопорушення та погоджується на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності, про що зазначив у позовній заяві.
Таким чином, обставини неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці, сторонами не заперечуються, а відтак спір у цій справі зводиться виключно до питання дотримання відповідачем строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП.
Згідно із частиною сьомою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 05 червня 2025 року, а його неявка у цей день є початком відліку 3-місячного строку виявлення правопорушення.
При цьому, згідно з пунктом 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Отже, у разі неповідомлення військовозобов`язаним у вказаний строк про поважність причини неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2, в останнього виникає обов`язок приступити до розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Подання військовозобов`язаним заяви у порядку статті 279-9 КУпАП є правом особи, а не її обов`язком, і не може змінювати або відтерміновувати момент виявлення адміністративного правопорушення, оскільки інше тлумачення призвело б до можливості довільного продовження строків притягнення до відповідальності суб`єктом владних повноважень.
Крім того, відповідно до частини першої статті 279-9 КУпАП така заява подається не пізніше дня розгляду справи, що свідчить про те, що справа мала бути призначена до розгляду з урахуванням положень статей 277, 277-2, 278 КУпАП.
Отже, обов`язок своєчасного розгляду справи про адміністративне правопорушення та дотримання строків, визначених статтею 38 КУпАП, покладається саме на відповідача і не залежить від реалізації особою свого права, передбаченого статтею 279-9 КУпАП.
У рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).
За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.
Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП від 13 листопада 2025 року № R199681 прийнято з порушенням строків, встановлених частиною сьомою статті 38 КУпАП.
Згідно із частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, із урахуванням установлених обставин, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13 листопада 2025 року
№ R199681, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України, у рішенні, постанові або ухвалі суд вирішує питання щодо судових витрат.
Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією від 24 листопада 2025 року.
Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 605,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, статтями 2, 19, 77, 132, 134, 143, 241-251 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 листопада 2025 року № R199681 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення штрафу у сумі 17 000,00 грн.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: 
АДРЕСА_3 , місце проживання внутрішньо переміщеної особи:
 АДРЕСА_1 .
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження:
 АДРЕСА_4 .
Повний текст судового рішення виготовлено 15 вересня 2026 року.

Суддя          О.О. Хромова