СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/11559/26
пр. № 2/759/10034/26
16 липня 2026 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Твердохліб Ю. О., за участю секретаря Жиглій Є.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (далі - ТОВ «ФК «Солвентіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2020 року № 2680287 (далі - Договір) у розмірі 43 810,00 грн, а також стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 6 тис. грн.
Позов мотивує тим, що 13 серпня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі - ТОВ «Алекскредит») та ОСОБА_1 уклали Договір із використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору.
Відповідачка за Договором отримала кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6 500,00 грн та зобов`язалася сплатити кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф), яка може нараховуватися у випадку порушення позичальником умов Договору, а також комісії банків емітентів платіжних карт, які використовує позичальник.
Відповідно до умов Договору, у якості підтвердження підписання Договору (вчинення електронного правочину), надання кредиту позичальнику надсилаються кошти та електронне повідомлення, в якому зазначається інформація про кредитодавця, основна сума кредиту, процентні ставки та міститься активне посилання на правила, якими регламентуються порядок надання паперових копій електронних документів (за необхідності) та інші аспекти виконання вимог частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит» розміщені на сайті кредитодавця.
Також зазначає, що відповідно до договору факторингу від 29 жовтня 2025 року № 29/10-2025 (далі - Договір факторингу 1) відбулося відступлення права вимоги за Договором від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Секвоя Капітал» (далі - ТОВ «Секвоя Капітал»), а в подальшому і до позивача на підставі договору факторингу від 31 жовтня 2025 року № ДФ-31102025 (далі - Договір факторингу 2).
Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання, у зв`язку із чим сума боргу за Договором перед новим кредитором становить 43 810,00 грн, з яких: 6 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 37 310,00 грн заборгованість за відсотками.
У зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Процесуальні дії
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2026 року визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. та справа передана судді (а. с. 66, 67).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 травня 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 69).
20 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити в задоволенні позову. Мотивувала його тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження щодо здійснення кредитодавцем перерахунку на картковий рахунок позичальника кредитних коштів у розмірі 6 500 грн, а тому позивач не довів надання позики за кредитним договором. Позивач не надав первинних документів в підтвердження наявності заборгованості. Матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення позивачем відповідача про зміну кредитора у зобов`язанні. Нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим і відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає зменшенню. Враховуючи предмет та ціну позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, розмір витрат на професійну допомогу підлягає зменшенню до 1 000,00 грн.
26 травня 2026 року ТОВ «ФК «Солвентіс» через підсистему «Електронний суд» подало до суду відповідь на відзив, у якому зазначило, що на офіційному веб-сайті товариства розміщена інструкція для оформлення онлайн онлайн-кредиту. Позичальник перед укладенням Договору самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Позичальник був ознайомлений із Договором та правилами на сайті, розумів їх зміст та добровільно погодився виконувати умови (п. 7.2 Договору). 
Пояснило, що перед укладенням зазначеного договору на номер мобільного телефону позичальника, зареєстрованого у його особистому кабінеті в ІКС товариства, надіслано одноразовий ідентифікатор - код підтвердження PS3843604, за допомогою якого було здійснено авторизацію відповідачки та підписання договору між первісним кредитором та відповідачкою.
Договір підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та первісним кредитором такого правочину в електронній формі, оскільки без здійснення входу на сайт кредитора: https://alexcredit.ua/ за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення своїх персональних даних, номера телефону, договір з додатками до нього між сторонами не було б укладено. 
Звернуло увагу суду, що відповідачкою не доведено порушення її прав при укладенні Договору, як і не надано належних доказів укладення вищевказаного кредитного договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок. ТОВ «Алекскредит» виконало всі необхідні вимоги для укладення Договору, у зв`язку з чим 13 серпня 2020 року перераховано грошові кошти на банківський рахунок відповідачки у розмірі 6 500,00 грн, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» (далі - ТОВ «ФК «Елаєнс») від 02 листопада 2024 року.
Зазначило, що ТОВ «ФК «Елаєнс» є платіжною установою (платіжним сервісом), яка виступала посередником під час здійснення переказу грошових коштів від первісного кредитора до відповідачки. Сторони Договору досягли в належній формі згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі й щодо предмету договору (валюти договору, строку кредитування, повернення кредиту, сплати процентів за користування коштами, надання кредиту для особистих потреб позичальника, черговості погашення заборгованості, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, тощо), умов забезпечення кредиту, прав та обов`язків ТОВ «Алекскредит» та позичальника тощо. 
Позивач стверджує, що за ввесь період перебування права грошової вимоги у позивача, останній не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідачки, всі нарахування відсотків здійснювались виключно первісним кредитором у відповідності до Договору. 
Щодо доводів представника відповідачки про безпідставні витрати на правничу допомогу вважає, що надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а отже стягнення із відповідачки витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн підлягають задоволенню. 
Зазначає, що Договір факторингу 2 не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Зміна суб`єктного складу внаслідок укладення цього договору не впливає на зміну зобов`язань боржника та не порушує його права. Матеріали справи містять належні та допустимі докази факту відступлення права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача за Договором.
Крім того, просив поновити позивачу пропущений процесуальний строк на подання клопотання про витребування доказів: інформацію, чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжну картку № НОМЕР_2 ; виписку про рух грошових коштів за картковим рахунком за період з 13 до 20 серпня 2020 року з відображенням часу зарахування коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 за період з 13 до 20 серпня 2020 року; ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № НОМЕР_2 .
29 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала заперечення, у яких вона заперечила проти задоволення клопотання ТОВ «ФК «Солвентіс» про витребування доказів. Вказувала, що позивач повинен подати всі докази у підтвердження позовних вимог разом з позовною заявою, в позовній заяві арк. 7 зазначено про подання всіх доказів та приєднано довідку ТОВ ФК "Елаєнс" від 02.11.2024 про проведення 13.08.2020 року платежу на суму 6 500,00 грн на картку № НОМЕР_2 без зазначенння особи, на ім`я якої відкрито картковий рахунок. Клопотання про поновлення строку не містить доказів поважності не заявлення такого клопотання разом з позовом.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» про витребування доказів.
Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.
Положення статті 174 ЦПК України закріплюють, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Фактичні обставини справи
Суд встановив, що 13 серпня 2020 року ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 уклали Договір (а. с. 28, 29).
Відповідно до умов Договору, сума кредиту складає 6 500,00 грн, який надається позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника (пункт 1.4 Договору).
Згідно з пунктом 1.7 Договору, базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,70 %, акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом 1,36 %, спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) 3,00 %.
Пункт 1.7.1 договору передбачає, що у випадку використання кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, включаючи дострокове погашення кредиту), позикодавець сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 7,25 % від визначеної в пункті 1.4. цього договору суми кредиту.
Сторони встановлюють узгоджений строк повернення кредиту: до 11 березня 2021 року (включно), що передбачено в пункті 1.9. договору.
Довідкою від 02 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Елаєнс» підтвердило, що 13 серпня 2020 року на карту № НОМЕР_2 перераховано 6 500,00 грн (а. с. 47). 
29 жовтня 2025 року ТОВ «Секвоя капітал» та ТОВ «Алекскредит» уклали Договір факторингу 1, за умовами якого ТОВ «Секвоя капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за Договором (а. с. 15, 31-34).
31 жовтня 2025 року ТОВ «Секвоя капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» уклали Договір факторингу 2, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за Договором (а. с. 16, 38-42).
Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за Договором становить 43 810,00 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 6 500,00 грн, 37 310,00 грн - заборгованість за відсотками (а. с. 21-23).
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини перша, друга та четверта статті 12 ЦПК України.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України).
За статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Частина перша статті 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Позивач надав належні та допустимі докази виникнення між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 правовідносин у зв`язку з укладенням Договору, за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, який вважається укладеним у письмовій формі, а також перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, та наявності з його сторони невиконаних зобов`язань за цим договором.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Пункт 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Позивач надав належні та допустимі докази, що на підставі Договору факторингу 1 та Договору факторингу 2 та згідно з витягами з реєстру боржників до цих договорів, від первісного кредитора ТОВ «Алекскредит» до нових кредиторів ТОВ «Секвоя капітал», а в подальшому до ТОВ «ФК «Солвентіс» перейшло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Договором.
Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року в справі № 361/2105/16-ц.
Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Стаття 1050 ЦК України передбачає, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Щодо доводів відповідачки про те, що нараховані відсотки є завищеними та несправедливими, порушують баланс інтересів сторін та суперечать вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також суперечать графіку платежів, де визначена базова ставка 1,70% , то суд зазначає таке.
Підписуючи договір про надання кредиту, позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру відсотків за користування кредитом, оскільки у вказаній справі відсотки за користування кредитом, які позивач просив стягнути з відповідача, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником.
Крім того, договір, укладений між сторонами у встановленому порядку недійсним не визнаний у частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».
Таким чином, оскільки відповідачка взятих на себе зобов`язань в строки, передбачені договором належним чином не виконала, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором у розмірі 43 810,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат
Що стосується судових витрат на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За частиною третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Стаття 59 Конституції України закріплює, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пункти 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачають, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Водночас за частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивач надав до суду: копію договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2026 року № 43657029, копію додаткової угоди № 3843604 до договору про надання правової допомоги, копію детального опису робіт (надання послуг) від 27 березня 2026 року; копію акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвоката (виконання робіт, надання послуг) від 27 березня 2026 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане Адвокатським бюро «Анна Литвин і партнери».
У відзиві представник відповідача Сабадин А.В. заперечувала щодо розміру витрат на правничу допомогу. Вважає розмір витрат, заявлений позивачем, завищеним та таким, що підлягає зменшенню до 1 тис. грн.
Суд вважає, що витрати в розмірі 6 000,00 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та понесеними позивачем фактичними витратами та зважаючи на те, що справа є незначної складності, з урахуванням ціни позову, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 3 000,00 грн.
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені ним при зверненні до суду зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість з кредитним договором від 13 серпня 2020 року № 2680287 у розмірі 43 810 (сорок три тисячі вісімсот десять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» сплачений судовий збір у сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина перша статті 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга статті 273 ЦПК України).
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина друга статті 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України (частина третя статті 354 ЦПК України).
Інформація про учасників:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», ЄДРПОУ 43657029, адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений та підписаний 16.07.2026.

Суддя Ю. О. Твердохліб