Справа №753/11438/25				Головуючий у І інстанції Монін І.В.	
Провадження № 33/824/216/2026 Категорія ч. 3 ст. 173-4 КУпАП				Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р. 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого ч.3 ст.173-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 20 годин громадських робіт. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору,

В С Т А Н О В И В :
За постановою з січня 2025 року по 19 квітня 2025 року неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняв дії психологічного та фізичного насильства, що полягали у стусанах, триманні, спричиненні фізичного болю, образливому чіплянні, вигадуванні образливих прізвиськ відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учня 8-А класу, в приміщенні Київського інженерного ліцея по вулиці Княжий Затон 12А, однак ОСОБА_2 не досяг віку, з якого настає адміністративна відповідальність, тому до відповідальності притягується його мати - ОСОБА_1 . Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить постанову скасувати та провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду справи, не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надано належну оцінку всім наявним доказам, що суперечать засадам всебічного та повного дослідження всіх обставин та призвело до винесення незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Вважає, що суддя не звернув увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не в повному обсязі розписана об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-4 КУпАП, не вказано саме в чому виражалися дії ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3 , внаслідок яких нібито була заподіяна шкода психологічному здоров`ю останнього.

Крім того, зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано час, в який вчинено дії, які мали ознаки булінгу, та чи мали вказані діяння систематичний характер, що є істотним порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

Також вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені відомості про негативні наслідки протиправних дій ОСОБА_4 у вигляді завдання шкоди психологічному або фізичному здоров`ю потерпілого ОСОБА_3 за кожним конкретним епізодом насильницьких дій, які в сукупності створювали б систематичність та підпадали б під ознаки булінгу.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 мав умисел, направлений на цькування ОСОБА_3 і діяв з метою його приниження чи завдання шкоди психологічному здоров`ю, що на його думку свідчить про відсутність в його діях такої обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-4, як вини у формі умислу.

Також, суддя не звернув уваги на ті обставини, що, окрім заяви ОСОБА_6 та аналогічних її пояснень в суді, інших доказів існування факту систематичного насильства з боку ОСОБА_5 (або групи дітей) щодо ОСОБА_3 в школі, в таборі на відпочинку не надано.

Вважає,що перебування учнів у таборі для відпочинку не є освітнім процесом.

Також зазначає, що пояснення учня ОСОБА_7 та вчителя ОСОБА_8 не вказують на неналежні дії ОСОБА_5 щодо систематичності скоєння ним протиправних дій та завдання шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_9 , а протокол №2 від 07 травня 2025 року засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) Київського інженерного ліцею, згідно якого, розглянуто факти, викладені у заяві матері неповнолітнього ОСОБА_3 , обґрунтувань того, чому саме комісія дійшла висновку про підтвердження фактів цькування ОСОБА_2 ОСОБА_3 не містить. 

Сторона захисту, звертає увагу, що висновки психолога ОСОБА_11 про наявність у ОСОБА_3 реакцій на психотравмуючу сітуацію булінгу подаються як припустимі. 

Заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, її захисника, неповнолітню особу, яка вчинила адміністративне правопорушення, які підтримали апеляційну скаргу, законного представника та представника неповнолітнього потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що вона підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, перевірити наявність події адміністративного правопорушення, винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наявність підстав для накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого ч.3 ст.173-4 КУпАП, суддя обґрунтував доказами, які містяться у : протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №213424 від 09 травня 2025 року, заяві законного представника потерпілого ОСОБА_6 , матеріалах службового розслідування Київського інженерного ліцею, наказі директора ліцею про створення комісії з розгляду випадку булінгу, протоколі №2 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) від 07 травня 2025 року, консультативному висновку психолога ОСОБА_11 , письмових поясненнях учня ОСОБА_12 , вчителя ОСОБА_13 .
Сукупності доказів по справі суддя надав належну правову оцінку та дійшов вірного фактичного висновку про наявність у діях неповнолітнього ОСОБА_5 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить достатньої конкретизації часу кожного епізоду булінгу, самі по собі не свідчать про недопустимість його даних як доказів, оскільки із його змісту та інших матеріалів справи вбачається період, протягом якого відбувалися відповідні події, характер дій неповнолітнього ОСОБА_2 та особа потерпілого, що забезпечило можливість реалізації права на захист.

Так само не можуть бути прийняті доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів систематичності вчинення відповідних дій. 

Як правильно зазначив суддя, зі змісту заяви потерпілої, висновків комісії закладу освіти, письмових пояснень педагогічних працівників та консультативного висновку психолога вбачається, що дії неповнолітнього мали повторюваний характер протягом тривалого часу, що відповідає визначенню булінгу, наведеному у Законі України «Про охорону дитинства» та Порядку реагування на випадки булінгу (цькування), затвердженому наказом Міністерства освіти і науки України №1646 від 28 грудня 2019 року.

Всупереч доводам апеляційної скарги, письмові пояснення вчителя ОСОБА_13 та лист опитування учня ОСОБА_14 містять дані , що стосуються фактів цькування ОСОБА_15 потерпілого ОСОБА_3 .

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги щодо відсутності будь-яких даних про заподіяння шкоди психологічному здоров`ю потерпілого, оскільки консультативний висновок психолога містить відомості про наявність у ОСОБА_3 емоційних переживань, тривожності та інших проявів, які пов`язуються із зазначеними подіями та були оцінені судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами. 

Постановою судді встановлений період вчинення ОСОБА_16 дій, що підпадають за ознаки ч.1 ст.173-4 КУпАП, - з січня 2025 року по 19 квітня 2025 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що перебування учнів у таборі для відпочинку у кінці березня - на початку квітня 2025 року не охоплюються поняттям «освітній процес» правильності висновку судді про доведеність наявності у діях ОСОБА_17 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, не спростовують, оскільки у встановлений суддею період такі дії були вчинені у приміщенні навчального закладу.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтовану відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотань сторони захисту про виклик та допит неповнолітнього ОСОБА_2 , а також свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 не є підставою для скасування постанови, оскільки відповідно до статей 251, 252 та 280 КУпАП питання щодо достатності доказів і необхідності дослідження додаткових доказів вирішується суддею з урахуванням конкретних обставин справи. 

Матеріали справи містять достатню сукупність належних, допустимих та взаємоузгоджених доказів для встановлення обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння, а стороною захисту не наведено переконливих доводів того , що допит зазначених осіб міг вплинути на правильність висновків суду першої інстанції або спростувати покладені в основу постанови докази, у зв`язку з чим відмова у задоволенні відповідних клопотань не призвела до порушення права на захист та не є неповнотою судового розгляду.

Разом із тим, твердження апеляційної скарги про помилковість висновку судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 173-4 КУпАП, є слушними.

Частиною 1 ст.173-4 КУпАП визначена відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

За ч.3 ст.173-4 КУпАП діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років, тягне за собою накладення на батьків або осіб, які їх замінюють, адміністративне стягнення.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять даних про те, що ОСОБА_1 , як матір малолітнього ОСОБА_17 , вчинювала дії, які підпадають під ознаки булінгу.

За таких обставин з постанови підлягає виключенню посилання на визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-4 КУпАП, тобто, діяння, передбаченого ч.1 цієї статті.

Окрім того, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт, суддя не врахував приписи Загальної частини КУпАП, які регулюють основні засади адміністративного стягнення.

За змістом ч.1 ст.30-1 КУпАП громадські роботи полягають у виконанні особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Оскільки ОСОБА_1 не є особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, на неї не може бути накладене адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт.

У той же час, поняття адміністративного стягнення у вигляді штрафу, визначене у ст.27 КУпАП, передбачає можливість його накладення на осіб, які безпосередньо не вчинювали дій, які б становили об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення.

На зазначені обставини суддя уваги не звернув, у зв`язку з чим постанова підлягає зміні у частині визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-4 КУпАП, та у частині виду накладеного адміністративного стягнення.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, задовольнити частково.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з постанови посилання на визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-4 КУпАП.

Накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення пом`якшити до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В іншій частині постанову залишити без змін. 

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль