"13" липня 2026 р.

Справа №150/287/26
Провадження по справі №1-кп/150/54/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року         с. Мазурівка
Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої: судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12026025160000029 від 16.03.2026 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мазурівка Могилів – Подільського району Вінницької області, який зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства по відношенню до дружини ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог ст. 28, 29 Конституції України, згідно яких кожен має право на повагу до його гідності та особисту недоторканість, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_5 , яка відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є особою, на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.
Так, 10.07.2025 о 21:00 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство в сім`ї стосовно своєї дружини ОСОБА_5 , що виразилось у висловлюванні в її адресу нецензурними та образливими словами, приниженні її гідності, внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Неправомірні дії ОСОБА_4 припинено працівниками поліції та складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Також, 24.07.2025 о 23:30 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживания за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство в сім`ї стосовно своєї дружини ОСОБА_5 , що виразилось у штовханні, висловлюванні в її адресу нецензурними та образливими словами, приниженні її гідності, внаслідок чого завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої. Неправомірні дії ОСОБА_4 припинено працівниками поліції та складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2КУпАП.
Крім цього, 02.08.2025 о 00:43 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство в сім`ї стосовно своєї дружини ОСОБА_5 , що виразилось у криках, висловлюванні в її адресу погроз фізичною розправою, нецензурними та образливими словами, приниженні її гідності, внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Неправомірні дії ОСОБА_4 припинено працівниками поліції та складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст.173-2 КУпАП.
За скоєння вказаних адміністративних правопорушень постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 05.09.2025 ОСОБА_4 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно дружини ОСОБА_5 .
Після чого, 05.10.2025 о 20:00 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,повторно вчинив домашнє насильство в сім`ї стосовно своєї дружини ОСОБА_5 шляхом нецензурного висловлювання в її адресу, принижування її честі та гідності, нанесення ляпаса телефоном по обличчю останньої, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потершлої. Неправомірні дії ОСОБА_4 припинено працівниками поліції та складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП, за вчинення якого постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 21.11.2025, ОСОБА_4 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної Відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно дружини ОСОБА_5 
3 урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 на підставі наказу МВС №650 в1д 21 серпня 2017 «Про затвердження інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад», відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», з 02.08.2025 перебуває на превентивному обліку у Могилів-Подільському РВП ГУНП у Вінницькій області, як сімейний кривдник.
Однак, будучи особою, яку раніше неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст.173-2 КУпАП, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та продовжив протиправні дії відносно своєї дружини.
Так, 15.03.2026 близько 18:00 ОСОБА_4 , діючи систематично, умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, доводячи свої злочинні наміри до кінця, знаходячись за місцем проживання своєї матері, а саме на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки, в черговий раз вчинив відносно своєї дружини насильницькі дії, які виражались у словесних образах та завдав один удар своєю головою в обличчя ОСОБА_5 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіці лівого ока.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст.126-1 КК України – домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного насильства щодо подружжя, що призводить до фізичних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у систематичному скоєнні домашнього насильства щодо своєї дружини ОСОБА_5  визнав в повному обсязі. Підтвердив обставини скоєння злочину, які зазначено в обвинувальному акті, дав показання суду, що він дійсно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово, у вказані дні вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_5 , із якою він спільно проживає. У вчиненому щиро розкаявся, в подальшому буде намагатися не вчиняти таких дій.
Прокурор Могилів - Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_5 претензій ні морального, ні матеріального характеру до обвинуваченого не має. Просить суворо не карати ОСОБА_4 .
Оскільки обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позицій немає, то суд відповідно до ст.349 КПК України за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а обмежився допитом обвинуваченого, обов`язковість якого встановлено частиною 4 статті 349 КПК України, птрепілої, а також дослідженням характеризуючих даних обвинуваченого.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Статтею 28 Конституції України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України – домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного насильства щодо подружжя, що призводить до фізичних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Суд при призначенні покарання виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягара для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.211.2007 р.).
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин. 
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.
Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Значення покарання визначається не його жорстокістю, а справедливістю, невідворотністю, своєчасністю і неминучістю його застосування за злочин, вчинений ОСОБА_4 .
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного – позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимого, наявність у відповідності до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання – вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, з досудової доповіді, наданої Могилів - Подільським районним сектором №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що під час опитування обвинуваченого ОСОБА_4 було встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий.
На думку органу пробації, для виправлення ОСОБА_4 та з метою запобігання вчинення ним повторного кримінального правопорушення у подальшому, необхідно застосувати щодо нього соціально – виховні заходи, а також впливати на його прокримінальне мислення в умовах нагляду та контролю за його поведінкою. Зважаючи на виявлекні фактори ризику вчиненн повторного правопорушення (криміногенні потреби) випадку прийняття судом рішення про призначення покарання у виді пробаційноо нагляду, орган пробації вважає доцільним крім обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, покласти на особу додатковий обов`язок, передбачений ч.3 цієї статті, зокрема, виконати заходи передбачені апробаційною програмою «Попередження домашнього насильства». У разі прийняття рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням орган пробації вважає доцільним крім обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені частиною 3 статті 76 КК України, зокрема, виконати заходи передбачені пробаційною програмою «Попередження домашнього насильства» та не виїжджати за межі України безх погодження з органом пробації.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, передбачені ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання та наявність передбачених ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання.
Згідно роз`яснень, що містить Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену в постановах в кримінальних провадженнях №155/1064/18, №759/13520/18, №753/13972/17, щодо судової дискреції в кримінальних провадженнях при призначенні покарання.
З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді апробаційного нагляду в межах санкції статті КК України, що йому інкримінується, у відповідності до вимог ст.65, 68 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень оскільки на думку суду ОСОБА_4 не є суспільно небезпечною особою, виправлення можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.
Зокрема, положеннями частини 1 статті 91-1 КК України передбачено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів.
Відтак, враховуючи систематичність вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 домашнього насильства щодо потерпілої ОСОБА_5 та спричинення останній фізичних та психічних страждань, суд приходить до висновку, що в інтересах близьких родичів обвинуваченого для убезпечення від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, до обвинуваченого необхідно застосувати обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок проходження програми для кривдників на строк один місяць.
Пунктами 12, 13, 14 частини 1 статті 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов в межах даного кримінального провадження не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст., ст.373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ч.2, п.4 ч.3 ст.59-1 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
На підставі ст.91-1 КК України застосувати відносно ОСОБА_4 , який вчинив домашнє насильство, обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників до органу місцевого самоврядування за місцем його проживання строком на 1 (один) місяць.
Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність, передбачену ст.390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст.91-1 КК України, зокрема, за умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії, з урахуванням особливостей, встановлених ст.394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (ч. 1 ст. 394 КПК України).
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ:           ОСОБА_6