ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | Справа №160/8719/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

08.04.2026 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з вимогами:
- визнати частково протиправним (недійсним) та скасувати Рішення про перерахунок пенсії № 0455500332631 від 08.01.2026 року в частині встановлення максимального розміру пенсії в сумі 25 950 грн. 00 00 коп;
- зобов`язати Відповідача нараховувати та сплачувати Позивачу пенсію за віком з надбавками в розмірі 34 912 грн. 05 коп. довічно;
- зобов`язати Відповідача здійснити нарахування та виплатити Позивачу, належну йому різницю між пенсією за віком та раніше сплачених сум максимального розміру пенсії починаючи з 01.10.2025 р. у розмірі 60 792 гри. 30 коп. - розрахунок додається;
- рішення допустити негайному виконанню, видав виконавчий лист.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, нарахована пенсія обмежена відповідачем максимальним розміром 25 950,00грн. Позивач не погоджується з такими діями управління та вважає, що наявні всі підстави для здійснення йому перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, оскільки право на призначення пенсії у ОСОБА_1 виникло до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». З огляду на викладене позивач вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження його пенсії десятьма прожитковими мінімумами протиправними та просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2026 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. 
24.06.2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі з огляду на наступне. Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону №1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом. Наведені норми кореспондуються з положеннями статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 27 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, відповідно до яких, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
За обставин цієї справи перевищення максимального розміру пенсії Позивача стало результатом її перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону №3668-VI, а тому до регулювання цих правовідносин застосовуються положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб які втратили працездатність, саме з дати проведення такого перерахунку.
Зважаючи на вищевикладене зазначає, що пенсію позивачу розраховано у відповідності до норм чинного законодавства та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
11.05.2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів у справі, а саме копії рішення про перерахунок пенсії №04555003321631 від 08.01.2026 року та від 19.11.2025 року та надати розрахунок сплачених сум пенсії з 01.10.2025 року.
11.05.2026 року ОСОБА_1 подано відповідь на відзив проти позову, в якому зазначив про систематичне порушення вимог ст. 3, 8, 19, 22 Конституції України відповідачем та звуження змісту прав і свобод позивача на не обмежений розмір пенсії за віком.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року задоволено клопотання позивача про витребування додаткових доказів у справі та витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України матеріали пенсійної справи позивача з розрахунками.
03.06.2026 року Головним управлінням ПФУ у Дніпропетровській області надано до суду матеріали пенсійної справи позивача.
02.07.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано до суду матеріали пенсійної справи позивача.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 з 07.11.2025 року перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За протоколом призначення пенсії ОСОБА_1 призначено розмір пенсії з надбавками у розмірі 34912,05грн. та застосовано обмеження максимального розміру пенсії у сумі 23610,00грн.
За протоколом призначення пенсії ( перерахунок пенсії версія 1.6.78.1 дата – час розрахунку 02.01.2026) ОСОБА_1 з 01.01.2026 року призначено загальний розмір пенсії 34 912,05грн., та застосовано обмеження максимального розміру пенсії до 25950,00грн., з 01.03.2026 року загальний розмір пенсії становив 35 745,97грн. та застосовано обмеження максимального розміру пенсії у сумі 25 950,00грн.
Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження його пенсії максимальним розміром та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову позивача, виходячи з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058).
Згідно ч.3 ст.27 Закону №1058 визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що пенсіонер за віком має право на отримання призначеної пенсії, при цьому, максимальний розмір такої пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Згідно із Законом України від 19 листопада 2024 року №4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2025 залишено на рівні 2361,00грн.
Так, як встановлено судом з матеріалів справи, за протоколом призначення пенсії ОСОБА_1 призначено розмір пенсії з надбавками у розмірі 34912,05грн. та застосовано обмеження максимального розміру пенсії у сумі 23610,00грн.
Отже, з урахуванням аналізу вищенаведених норм та встановлених судом обставин щодо призначення пенсії позивача та проведених пенсійним органом перерахунку пенсії позивачеві з 01.03.2026р. у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, із обмеженням максимальним розміром пенсії відповідно до приписів ч.3 ст.27 Закону №1058, які є чинними та неконституційними не визнавалися, суд приходить до висновку, що такий перерахунок було проведено пенсійним органом з дотриманням положень Закону №1058, а відповідно, позовні вимоги позивача про визнання протиправним рішення відповідача щодо обмеження пенсії позивачеві максимальним розміром, починаючи з її призначення, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, за ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, покладається на кожну сторону, тобто, у даному випадку, на позивача.
Однак, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність дій відповідача щодо обмеження пенсії позивачеві максимальним розміром, починаючи з її призначення та подальших перерахунків, з урахуванням положень чинного пенсійного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, та встановлених судом обставин у справі.
Судом відхиляються посилання позивача у позові на те, що Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, так як позивач отримує пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та норми Закону України «про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на позивача в даному випадку не розповсюджуються.
З тих саме підстав судом не може бути врахована і позиція Верховного Суду, зазначена позивачем у позові, оскільки вона не є релевантною до правовідносин у цій справі.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо обмеження пенсії позивачеві максимальним розміром, починаючи з її призначення та з 01.03.2026 року, суд приходить до висновку, що пенсійний орган, застосувавши обмеження максимальним розміром пенсії позивача при її призначення та проведенні перерахунку його пенсії з 01.03.2026р., діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, судом не встановлено порушень прав позивача рішенням відповідача щодо обмеження пенсії позивачеві максимальним розміром, починаючи з її призначення та з 01.03.2026р. з урахуванням діючих приписів ч.3 ст.27 Закону №1058, а тому у задоволенні даних позовних вимог позивачеві слід відмовити.
Виходячи з того, що у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправними рішенням відповідача щодо обмеження пенсії позивачеві максимальним розміром, починаючи з її призначення та з 01.03.2026р. (основної вимоги), а, відповідно, і відсутні підстави для задоволення похідних вимог позивача про зобов`язання пенсійного органу провести позивачеві перерахунок та виплату пенсії без обмеження розміру його пенсії на рівні десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.10.2025р., з урахуванням всіх надбавок, доплат та підвищень.
Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.
При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.
Отже, з урахуванням того, що у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук