Справа № 303/2039/26

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

08.07.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю секретаря – Форкош Е.Р., прокурора – Вакули Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника-адвоката Штефанюка І.М. на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2023 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1,ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у відповідності до ст. 36 КУпАП вигляді штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 3400 (три тисячі чотириста) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією № 198 від 07.09. 2023 року, ОСОБА_1 обіймаючи посаду депутата VIII скликання Ужгородської міської ради, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, керуючись приватним немайновим інтересом, 30.08.2023 на пленарному засіданні чергової XXIII сесії Ужгородської міської ради VIII скликання прийняв участь у розгляді проекту рішення щодо обрання себе головою постійної комісії з питань соціально – економічного розвитку, бюджету, фінансів, оподаткування, інвестиційної та регуляторної політики та не повідомив Ужгородську міську раду про наявний у нього реальний конфлікт інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією № 199 від 07.09.2023 року, ОСОБА_1 обіймаючи посаду депутата VIII скликання Ужгородської міської ради, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, керуючись приватним немайновим інтересом, 30.08.2023 на пленарному засіданні чергової XXIII сесії Ужгородської міської ради VIII скликання всупереч вимогам п.3 ч.1 ст.28 Закону, вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме проголосував за обрання себе головою постійної комісії з питань соціально – економічного розвитку, бюджету, фінансів, оподаткування, інвестиційної та регуляторної політики, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-7 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою,  ОСОБА_1 та його адвокат Штефанюк І.М. подали апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнили та в якій вказали, що постанова судді є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що у діях його підзахисного відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. В обґрунтування цього стверджує, що місцевий суд залишив поза увагою те, що реальний конфлікт інтересів між приватним інтересом та службовими повноваженнями  ОСОБА_1 за вказаних обставин відсутній, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Апелянт вважає, що матеріалами справи не доведено наявність у  ОСОБА_1  прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення; існування у  ОСОБА_1 приватного інтересу; наявність у  ОСОБА_1 реального конфлікту інтересу; на наявність прямого і безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між приватним інтересом  ОСОБА_1 та вчиненням ним дій або прийняттям рішення під час голосування за обрання себе головою постійної комісії з питань соціально-економічного розвитку, бюджету, фінансів, оподаткування, інвестиційної та регуляторної політики. Наявні у матеріалах справи протоколи не містять основоположних фактів та не доводить їх взаємозв`язок. Апелянт просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю у діях  ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Прокурор подала Висновок, який в подальшому доповнила, де вказує про безпідставність апеляційних доводів. Звертає увагу суду, що з метою забезпечення сталої судової практики у справах про адміністративні правопорушення цієї категорії підлягає застосуванню судова практика Закарпатського апеляційного суду у аналогічних справах, та аналогічна практика апеляційних судів інших областей у таких справах, у зв`язку з чим вважає оскаржувану постанову суду законною і обґрунтованою.
Від захисника – адвоката Бедринець М.Ю. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення прокурора, яка заперечила доводам апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд дійшов до наступного висновку. 
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним із корупцією правопорушенням.
Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначимі.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад указаного правопорушення є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обов`язкового елементу об`єктивної сторони, в той час як обов`язковим елементом об`єктивної сторони формального складу завжди є діяння.
Системний аналіз норм КУпАП визначає завдання, яке полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного примусу.
Таким чином, незалежно від виду суб`єкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обов`язком є діяти лише в рамках закону (дозволено робити тільки те, що дозволено законом статті 6 Конституції України).
За ч.1 ст. 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. 

А частиною 2 статті 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Зазначена норма закону за своїм змістом є бланкетною та відсилає для повного визначення його ознак до інших норм.

Так, зокрема у ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» дано визначення термінів потенційний та реальний конфлікт інтересів.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес» дає підстави констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд не дослідив та не надав належної оцінки повноваженням та правам ОСОБА_2 , які надає профільний закон. Зокрема, відповідно до ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 
1) затвердження регламенту ради;
2) утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій;
3) утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск.

Стаття 47 вказаного закону вказує, що організація роботи постійної комісії ради покладається на голову комісії. Голова комісії скликає і веде засідання комісії, дає доручення членам комісії, представляє комісію у відносинах з іншими органами, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, а також громадянами, організує роботу по реалізації висновків і рекомендацій комісії. У разі відсутності голови комісії або неможливості ним виконувати свої повноваження з ішпих причин його функції здійснює заступник голови комісії або секретар комісії.

Пункт 13 статті вказує, що депутати працюють у постійних комісіях на - громадських засадах, отже його посада не передбачає оплату праці.

Отже, в обов`язки голови входить організація роботи комісії, голова не наділяється повноваженнями, які можуть підвищити його соціальний статус, додати можливостей реалізувати свої амбіції через головування, отримати здобутки.

Засідання постійної комісії транслюється в мережі Інтернет у режимі реального часу та підлягає відеофіксації з подальшим зберіганням та оприлюдненням відеозапису засідання на умовах і в порядку, визначених ч.18 ст. 46 цього Закону.

Отже робота колегіального органу на чолі з його головою є гласною, контрольованою з боку суспільства в режимі реального часу.

Голова комісій, в силу повноважень не має впливу на членів комісії, рішення приймаються колегіально. Його голосування за обрання головою комісії вказує виключно на його бажання збільшити свій обсяг добровільної громадської діяльності на користь місцевої громади за рахунок використання власного часу.

Наявність у ОСОБА_1 права приймати участь у голосуванні за обрання голів постійних комісій, також підтверджується приписами ст.38 Конституції України, яка встановлює право громадян вільно обирати і бути обраними до органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та ч.6 ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень.

Приписами ч.2 ст.19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачене право депутата обирати і бути обраним до органів відповідної ради.

Відповідно до вимог ч.2 ст.20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради, крім секретаря ради, голови районної у місті, районної, обласної ради та їх заступників, повинен входити до складу однієї з постійних комісій, що утворюються радою.

Пунктом 1.3. Розділу І Положення про постійні комісії Ужгородської міської ради VIII скликання, затвердженого рішенням 2 сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 02.02.2021 №80 «Про затвердження положення про постійні комісії Ужгородської міської ради VIII скликання» передбачено, що постійна комісія Ужгородської міської ради є органом ради, що обирається з числа її депутатів для попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету, а згідно з 1.4. розділу І цього ж Положення, постійна комісія обирається радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії. Всі інші питання структури комісії вирішується комісією.

Тобто, голосування депутата за голову постійної комісії є його правом та обов`язком, а участь в такому голосуванні є здійсненням депутатом представницьких повноважень.

З огляду на наведені норми Закону, право ОСОБА_1 бути обраним головою постійної комісії Ужгородської міської ради з питань соціально економічного розвитку, бюджету, фінансів, оподаткування, інвестиційної та регуляторної політики є реалізацією представницьких повноважень депутата та не є способом реалізації приватного інтересу. Оскільки, з обранням особи депутатом органу місцевого самоврядування, такій особі одночасно, разом з іншим комплексом прав та повноважень, делегується і представницьке право бути обраним до складу виконавчих органів такої ради.

Більше того, під час голосування за проект рішення №955 «Про голову постійної комісії та зміни до рішення І сесії міської ради 8 скликання 08.12.2020 року №4», яким ОСОБА_1 було обрано головою постійної комісії міської ради з питань соціально економічного розвитку, бюджету, фінансів, оподаткування, інвестиційної та регуляторної політики на голосування не було виставлено альтернативних кандидатур, тобго була відсутня ситуація вибору між кількома можливими варіантами голосування, внаслідок чого відсутній реальний вплив приватного інтересу на об`єктивність прийняття такого рішення, і, відповідно, відсутній реальний конфлікт інтересів. 

При цьому вибір депутатом варіанту голосування «за» в даному випадку не створює реальний конфлікт інтересів, оскільки вибір варіанту голосування відноситься повністю до розсуду відповідного депутата і законодавством не регламентується.

Також, само по собі голосування ОСОБА_1 , як депутата Ужгородської міської ради, який виконує свої повноваження у складі цього колегіального органу, за проект рішення №955 «Про голову постійної комісії та зміни до рішення І сесії міської ради 8 скликання 08.12.2020 року №4», яким він був обраний головою постійної комісії міської ради з питань соціально економічного розвитку, бюджету, фінансів, оподаткування, інвестиційної та регуляторної політики, з огляду на те, що він не приймав такого рішення одноособово, а рішення приймалося колегіальним органом із дотриманням передбаченої законом процедури, свідчить про відсутність прямого і безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між його голосуванням та прийняттям рішення, відтак таке його голосування не здійснювалося в умовах реального конфлікту інтересів.

Відсутні в матеріалах справи і будь-які дані щодо вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на спонукання депутатів Ужгородської міської ради до голосування за вказане рішення.

Відповідно до протоколу засідання 23 чергової сесії Ужгородської міської ради VIII скликання, за проект рішення №955 «Про голову постійної комісії та зміни до рішення І сесії міської ради 8 скликання 08.12.2020 року №4», яким ОСОБА_1 був обраний головою постійної комісії міської ради з питань соціально економічного розвитку, бюджету, фінансів, оподаткування, інвестиційної та регуляторної політики проголосувало 29 депутатів, «Проти-0», «Утримався-0», «Не голосувало -2». Тобто, сам по собі голос ОСОБА_1 , як одного із депутатів, жодним чином не міг би вплинути на результати голосування.

Таким чином, матеріали справи та протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, не містять даних про наявність події реального чи то потенційного конфлікту інтересів ОСОБА_1 під час голосування за вказаний проект рішення, яким він був обраний головою відповідної постійної комісії. 

В матеріалах справи відсутня дані, що вчинення ОСОБА_1 голосування відбулося за наявності суперечності між приватним інтересом особи та його представницькими повноваженнями, які вплинули на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, не викладені та не підтверджені обставини, що вказані дії ОСОБА_1 суперечили його представницьким повноваженням.
Апеляційний суд також зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення не повинен мати переваги перед іншими доказами, та сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
В той же час, - ні протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ні оскаржувана постанова суду, не містять доказів та обґрунтування наявності умислу ОСОБА_1 на вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. 
Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду щодо ОСОБА_1  є необґрунтованою та прийнятою з порушеннями вимог КУпАП, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього - закриттю у відповідності до ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. 
Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та його представника-адвоката Штефанюка І.М. – задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП - скасувати.

Провадження у адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7  КУпАП.  
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага