Справа № 314/1203/26
Провадження № 2/314/1421/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.09.2026 року       м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Кононенка І.О.,
секретар судового засідання Баланюк Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вільнянськ справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Вільнянської міської ради (ЄДРПОУ 04526963, адреса: Запорізька обл., Запорізький р-н, місто Вільнянськ, вул. Бочарова, будинок 4), третя особа: Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області (код ЄДРПОУ 02884090, адреса: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, 6) про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » змінила на « ОСОБА_4 » у зв`язку з укладенням шлюбу. За життя, мати ОСОБА_2 була власником житлового будинку: загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., допоміжною площею 37,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Даний житловий будинок, перебував у власності ОСОБА_2 до моменту її смерті та право власності за життя на цей будинок не припинялося. Після смерті ОСОБА_2 , за зверненням її дітей, спадкоємців першої черги: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була заведена спадкова справа №219 від 17.06.2010 року у Вільнянській державній нотаріальній конторі Запорізької області. Син померлої, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ) до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадкової справи після смерті матері не звертався. Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , спадкоємцям: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 нотаріусом не видавалося, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований з 27.02.2002 року та постійно проживав в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер у віці 65 років. Після смерті рідного брата ОСОБА_5 , за заявою позивачки у Вільнянській державній нотаріальній конторі Запорізької області було заведено спадкову справу №251/2022. Після відкриття спадкової справи №251/2022, вона звернулася до державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 рідного брата – ОСОБА_5 . У зв`язку з тим, що позивача разом із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом не було надано до Вільнянської державної нотаріальної контори документи, що посвідчують право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , державний нотаріус постановив Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №524/02-31 від 17.05.2025 року, та роз`яснив процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав та законних інтересів.
Від представника позивача надійшла заява, згідно якої просить позов задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.
Представник відповідача Вільнянської міської ради у судове засідання не з`явився, відзиву щодо позову не надав. Від третьої особи Вільнянської державної нотаріальної контори заяв, клопотань до суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 21 січня 2010 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управляння юстиції у Запорізькій області серія НОМЕР_2 . 
Померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю позивачки що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 08.07.1960 року. Дошлюбне прізвище позивачки « ОСОБА_3 » було змінено на « ОСОБА_4 » у зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Запоріжжя від 01.08.1980 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00053432619 від 04.09.2025 виданого Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00053253622 від 26.08.2025 виданого Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в актовому записі про народження №49 складеного 11 вересня 1956 року Виконавчим комітетом Семененківської сільської ради Вільнянського району Запорізької області у відомостях про дитину зазначено: « ОСОБА_6 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відомості про батьків: ОСОБА_7 – батько, ОСОБА_2 – мати. 
Після смерті ОСОБА_2 , відкрилась спадщина на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 
Після смерті ОСОБА_2 , за зверненням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена спадкова справа №219 від 17.06.2010 року у Вільнянській державній нотаріальній конторі Запорізької області. Син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадкової справи після смерті матері не звертався.
ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер у віці 65 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 22.07.2022 року.
Після смерті брата ОСОБА_5 , за заявою ОСОБА_1 , у Вільнянській державній нотаріальній конторі Запорізької області було заведено спадкову справу №251/2022. Після відкриття спадкової справи №251/2022, ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 рідного брата – ОСОБА_5 .
Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.05.2025 №524/02-31 виданої державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної Кіріян Раїсі Павлівні відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом у з тим, що не надано до Вільнянської державної нотаріальної контори документи, що посвідчують право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований з 27.02.2002 року та проживав по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Вільнянської територіальної громади від 17.07.2024.
Згідно відповіді виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області від 04.05.2026; 02-02-12/353, щодо витребування доказів чи була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 або її чоловік ОСОБА_7 , згідно з даними погосподарських книг з 1967-1979 головою домогосподарства був ОСОБА_7 , також згідно цих господарських книг в списках членів сім`ї значиться на рос. мові « ОСОБА_8 », на рос. « ОСОБА_9 », « ОСОБА_10 ». 
Згідно лита ТОВ «ЗМБТІ» №9170 встановлено, що фахівцями ТВ ЗМБТІ інвентаризація об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 не проводилась, отже правовстановлюючі документи та технічні характеристики на об`єкт нерухомості за зазначеною адресою в ТОВ ЗМБТІ відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 була власником житлового будинку, та цей будинок був побудований в період дії Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР.
Так , питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
В подальшому, 31 січня 1966 року, Міністерством комунального господарства Української РСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, за правилами якої і відбувалась державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди. Вказана інструкція втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з пунктами 6, 7 Розділу II Інструкції, реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). У додатку 1 до Інструкції було визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Зокрема пунктами 10, 14 додатку передбачено такі документи як нотаріально посвідчені договори про право забудови, складені до видання Указу Президії Верховної Ради УРСР від 14 травня 1949 року «Про внесення змін у законодавство Української РСР у зв`язку з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948р. «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків» та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію; нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Крім того за п.6 Розділу II Інструкції: не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). 
Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Таким чином згідно даних нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержанням вимог законодавства і ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України 18 грудня 2013 року ухвалюючи рішення по справі № 6-137цс13. Зокрема в правовій позиції по даній справі він зазначив, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. 
Крім того як зазначив в своєму інформаційному листі Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. 
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року №553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. 
За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. 
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Крім того, Вищій Спеціалізований Суд України у своєму листі зазначив, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Як встановлено судом, на підтвердження права власності померлої ОСОБА_2 та померлого ОСОБА_5 на спірний будинок, наявні вищезазначені довідка сільської ради та копії погосподарських книг з 1967 по 1979 роки. Статтею 80 ЦПК України закріплює поняття достатності доказів. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На переконання суду, матеріали справи які містять копію довідки сільської ради та копії погосподарських книг у сукупності інших матеріалів справи є достатнім для підтвердження обставин щодо підтвердження власності спадкодавців на спірний будинок, зазначена інформація не викликає сумнів та не спростована. 
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Враховуючи, що ОСОБА_2 , отримала право власності на спірний житловий будинок, хоча й не оформлювала його, а після смерті останньої спадщину прийняв її син ОСОБА_5 , який не оформлював право власності на спірний будинок, позивач по справі в порядку спадкування за законом отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
керуючись  ст.12, 13, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на одноповерховий житловий будинок: загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., допоміжною площею 37,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після рідного брата, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 та матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду, протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Іван Олександрович Кононенко

08.09.2026