КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2865/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Київ
Справа № 363/2065/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Чеботаєвим Андрієм Миколайовичем , на рішення Вишгородського районного суду Київської областівід 25 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Шубочкіної Т.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, 
встановив:

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила розірвати шлюб, укладений 16 вересня 2022 року між нею та ОСОБА_3 за актовим записом № 1610.
Позов мотивовано тим, що 16 вересня 2022 року сторони уклали шлюб, під час якого в них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З перших днів подружнього життя у сторін була дружня сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом ці почуття згасли і стосунки з відповідачем зіпсувалися. Попри неодноразові спроби зберегти сім`ю і шлюб, зрештою у вересні 2024 року шлюбні відносини з відповідачем остаточно припинилися.
Крім цього, у позовній заяві позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », не надавати строку на примирення, розглядати справу за її відсутності, оскільки інтереси представлятиме адвокат, а також стягнути із ОСОБА_3 на її користь витрати по сплаті судового збору і витрати на правову допомогу.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задоволено частково.
Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 16.09.2022 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), актовий запис № 1610.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Вирішено відновити дошлюбне прізвище ОСОБА_1 « ОСОБА_5 » після розірвання шлюбу.
У відшкодуванні витрат зі сплати судового збору і на правничу допомогу - відмовлено.

Частково не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - Чеботаєв А.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частинах зміни прізвища та відмови у стягненні витрат на правову допомогу з витратами на відправку документів до суду й ухвалити в цих частинах нове судове рішення, яким після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити їй прізвище « ОСОБА_6 » і стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь витрати на направлення пакету документів до суду ПАТ «Укрпошта» в розмірі 55,00 грн і витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 08 травня 2025 року позивач звернулася до суду першої інстанції із заявою про розгляд справи за її відсутності та з вимогою про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, яку зареєстровано за № 12115/25-Вх. До заяви додано акт виконаних робіт № 27/1 від 06 травня 2025 року; розписку про отримання гонорару по справі № 363/2065/25 від 06 травня 2025 року; накладну з ПАТ «Укрпошта» про відправку документів до суду на суму 55 грн.
Крім цього, до розгляду справи по суті позивач змінила свої вимоги в частині зміни свого прізвища на дошлюбне, а тому Вишгородським районним судом Київської області 25 серпня 2025 року зареєстрована заява про розгляд справу у відсутність, до якої надана заява позивача від 24 серпня 2025 року, в якій вона просить залишити їй прізвище « ОСОБА_6 ». Вказана заява зареєстрована № 22380/25-Вх від 25 вересня 2025 року. Апелянт посилається на протокол перевірки кваліфікованого електронного підпису від 25.08.2025, що підтверджує факт надходження цієї заяви 25 серпня 2025 року о 09:56:09 год, тобто за дві години до розгляду справи.

В судове засідання учасники справи не з`явилися про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, правом на подання відзиву відповідач не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України і ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами, зареєстрований 16 вересня 2022 року, на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, примирення між ними стало неможливим. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому наявні підстави для його розірвання. Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відновлення позивачу дошлюбного прізвища та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору. 
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача на підтвердження заявлених витрат надано договір про надання правової допомоги, однак не надано копій квитанцій, актів приймання-передачі професійної правничої допомоги та інших документів, що підтверджують обсяг отриманих послуг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. За таких обставин суд дійшов висновку, що наданий договір не є належним та допустимим доказом у розумінні статті 137 ЦПК України, а наданих доказів недостатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у цій справі, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні зазначеної позовної вимоги.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині законності та обґрунтованості висновків суду щодо зміни прізвища позивача на дошлюбне « ОСОБА_5 » та стосовно відшкодування інших судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи. В іншій частині рішення місцевого суду учасниками справи не оскаржується, тому не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 16 вересня 2022 року, який зареєстровано в Оболонському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) за актовим записом № 1610. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с. 8).
За час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.04.2023 серії НОМЕР_1 , виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 9).
Шлюб на час розгляду справи судом першої інстанції носив формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не проживали разом, не вели спільне господарство і не мали спільного бюджету, примирення між ними було неможливим.
За таких обставин місцевий суд вважав, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами підлягав розірванню.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач заявила клопотання про зміну її прізвища із « ОСОБА_6 » на дошлюбне « ОСОБА_5 » (а.с. 3).
Крім цього, до позовної заяви позивач додала витяг з договору про надання правової допомоги від 25.03.2025 № 27, укладеного з адвокатом Чеботаєвим А.М., за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту той комплекс адвокатських послуг, пов`язаних з наданням правової допомоги у справі за позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та дружину, зокрема, шляхом складання процесуальних та інших документів у справі (п. 1.3. договору, а.с. 10).
Повноваження адвоката Чеботаєва А.М. на представництво інтересів позивача у Вишгородському районному суді Київської області підтвержуються ордером від 02.04.2025 серії АН № 1659462 (а.с. 12).
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 14 травня 2025 року об 11:00 год. (а.с. 17).
08 травня 2025 року представник позивача звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив розглянути цю справу за відсутності позивача та її представника і в якій також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, на підтвердження розміру яких представник додав до заяви акт виконаних робіт від 06.05.2025 № 27/1. Відповідно до акту, загальний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу склав усього 4844,80 грн., з яких попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин вартістю 1211,20 грн. (порядок розрахунку 3028 х 40%), вивчення та правовий аналіз документів, вартістю 1211,20 грн. (порядок розрахунку 3028 х 40%), підготовка процесуальних документів (відповідь на відзив, заяви, запити, звернення тощо) вартістю 2422,40 грн., фактично сплачено 5000 грн. (а.с. 26). 
Також до заяви сторона позивача додала розписку від 06.05.2025 про отримання гонорару по справі № 363/2065/25 за надання правничої допомоги за договором від 25.03.2025 № 27 в розмірі 5000 грн. (а.с. 26).
14 травня 2025 року судове засідання відкладено до 24 червня 2025 року о 15:00 год., у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи (а.с. 29).
24 червня 2025 року судове засідання відкладено до 25 серпня 2025 року о 12:00 год., у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи (а.с. 40).
24 серпня 2025 року позивач звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про уточнення позовних вимог та розгляд справи без участі, в якій просила, з-поміж іншого, залишити їй прізвище « ОСОБА_6 », а також стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору та на правову допомогу (а.с. 50). Вказану заяву зареєстровано канцелярією суду 25 серпня 2025 року за вх. № 22380 (а.с. 49).
Суд ухвалив рішення по суті справи 25 серпня 2025 року, тобто наступного дня після подання заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 56-58).
Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Суд, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною третьою цієї статті учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Пунктом 3 частини першої статті 43 ЦПК України регламентовано право учасникам справи подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Аналіз зазначених норм матеріального і процесуального права вказує на те, що зміна прізвища на дошлюбне допускається не інакше, як на підставі волевиявлення особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач заявила два клопотання: перше було заявлене у позовній заяві та в якому позивач просила змінити прізвище на дошлюбне « ОСОБА_5 », тоді як друге було заявлене вже після відкриття провадження у справі та за день до ухвалення судового рішення по суті справи і яке фактично скасовувало попередню заяву позивача на зміну прізвища.
Проте, ухвалюючи рішення в частині зміни прізвища позивача на дошлюбне « ОСОБА_5 », суд першої інстанції не навів мотивів, з огляду на які клопотання позивача від 24.08.2025 про залишення їй прізвища « ОСОБА_6 » не підлягало задоволенню.
Таким чином, місцевий суд дійшов передчасного висновку про зміну позивачу прізвища на дошлюбне « ОСОБА_5 ».
Водночас, апеляційний суд зазначає, що ст. 113 СК України є диспозитивною нормою, а тому подання особою, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, клопотання про залишення цього прізвища після розірвання шлюбу є достатньою правовою підставою для відповідного рішення.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині зміни прізвища позивача на дошлюбне « ОСОБА_5 » підлягає зміні шляхом залишення за позивачем прізвища « ОСОБА_6 ».

Щодо відмови суду першої інстанції у відшкодуванні позивачу витрат на професійну правничу допомогу та на поштові відправлення, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» ( ч.4 ст. 62 ЦПК України)
Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.ч.1 - 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що: «Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовною заяву позивав просила, зокрема, стягну з відповідача на її користь понесені витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.
До позовної заяви було долучено витяг з договір про надання правничої допомоги №27 від 25.03.2025 року.
08 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - Чеботаєв А.М. надіслав до суду через систему «Електронний суд» заяву в якій просив, зокрема, стягнути з відповідача на користь позивача витрати в вигляді сплати судового збору - 1211,20 грн, витрати при надісланні пакету документів до суду «Укрпоштою» - 55 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн, а всього 6266,20 грн. Представник до заяви надав акт №27/1 виконаних робіт з розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу, розписку про отримання гонорару по справі № 363/2065/25 та накладну АТ «Укрпошта» про направлення документів засобами поштового зв`язку.
З акту №27/1 виконаних робіт з розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу, вбачається, що адвокатом Чеботаєвим А.М. , який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3085, що видане Донецькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 19 листопада 2008 року, ОСОБА_1., згідно з договору № 27 від 25 березня 2025 року, надано правову допомогу по справі № 363/2065/25 наступного характеру:
- попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, витрачено - 1 год., розрахунок вартості - 1211,20 (3028 х 40 %);
- вивчення та правовий аналіз документів, витрачено - 1 год., розрахунок вартості - 1211,20 (3028 х 40 %);
- підготовка процесуальних документів, витрачено - 2 год., розрахунок вартості - 2422,40 (6056 х 40 %), фактично сплачено 5000 грн.
Відповідно до розписки про отримання гонорару по справі №363/2065/25, кошти в сумі 5000 грн від ОСОБА_1 за надання правничої допомоги по договору №27 від 25.03.2025 - отримано адвокатом Чеботаєвим А.М. 06.05.2025.
Також на підтвердження понесення витрат на надсилання засобами поштового зв`язку документів надано представником копію накладної АТ «Укрпошта» № 7770100068007 від 11.04.2025 року про направлення кореспонденції на суму 55 грн.
Відмовляючи в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із недоведеності їх понесення та відсутності належних доказів, а саме не надано суду копії квитанцій, акти приймання - передачі професійної правничої допомоги.
Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, адже подані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують як факт надання професійної правничої допомоги, так і факт понесення позивачем відповідних витрат, а також їх зв`язок із розглядом цієї цивільної справи.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі № 369/849/18, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат, колегія суддів враховує характер спірних правовідносин, обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, а також критерії розумності, необхідності та співмірності судових витрат.
З урахуванням наведеного, відповідно до положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, які суд застосовує незалежно від заяв сторін, колегія суддів доходить висновку, що співмірним та обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є 3000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, матеріалами справи підтверджується понесення позивачем поштових витрат у розмірі 55 грн, які пов`язані з розглядом справи та відповідно до вимог статті 141 ЦПК України також підлягають відшкодуванню. 
У п. 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та поштових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 55 грн. поштових витрат.
Відповідно до частин першої і четвертої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Чеботаєвим Андрієм Миколайовичем , - задовольнити частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 серпня 2025 року - скасувати в частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу та поштові витрати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення : 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. та поштові витрати в розмірі 55 грн. 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 серпня 2025 року в частині зміни прізвища позивача після розірвання шлюбу - змінити, зазначивши, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_6 » .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 31 серпня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.