Справа № 522/8403/25-Е
Провадження 2/522/2187/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ
08 липня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі правонаступниці ОСОБА_4 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання об`єкта нерухомості спільним майном подружжя та скасування нотаріальних дій
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачів, в якому просив суд:
Визнати об`єктом права спільної власності подружжя квартири номер АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Визнати не дійсним та скасувати нотаріально посвідчений договір від 19.07.1996р. № 1-5163.
Визнати недійсним та скасувати право власності ОСОБА_2 на: трикімнатну квартиру номер АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2882895551100, загальною площею 69,7кв.м., рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 75604509 від 17.10.2024 року; на 1/2 частину квартири номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1277393151101, загальною площею 54,7кв.м., рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 75605885 від 17.10.2024 року.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування нанесених збитків 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .
Зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради зареєструвати: право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 ; право власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_3 .
В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, 13.09.1985 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому остання взяла прізвище ОСОБА_8 і який був розірваний 12.06.2008 року. 
Під час шлюбу в них народилась дочка ОСОБА_4 . Рідною матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після розірвання шлюбу 10.09.1975 року повернула собі дівоче прізвище ОСОБА_11 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок реєстрації шлюбу, змінила на прізвище ОСОБА_12 .
Відповідно ОСОБА_3 є рідною бабусею ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 .
Відповідно ОСОБА_4 є правонаступником ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_5 її дочка, ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
При реєстрації спадкової справи виявилось, що покійна має декілька об`єктів нерухомого майна придбаного за час шлюбу з ОСОБА_1 серед яких квартира АДРЕСА_6 та 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 загальними площами 69 та 54,7 кв.м. відповідно і які успадковані відповідачкою ОСОБА_13 на підставі свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 374, виданий 17.10.2024, приватною нотаркою Одеського міського нотаріального округу Саганович Оленою Юріївною.
Таким чином ОСОБА_2 є правонаступницею ОСОБА_14 архівних документів, що залишились після смерті ОСОБА_3 виявився нотаріально посвідчений договір міни квартирами від 19.07.1996р. № 1-5163 за яким:
- на підставі довідки №4 виданої ЖБК «Зоря» 07.03.1996 року, зареєстрованій в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1к на стр.3 під номером 4, ОСОБА_5 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
- на підставі довідки №3 виданої ЖБК «Зоря» 07.03.1996 року, зареєстрованій в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1к на стр.3 під номером 4, ОСОБА_3 набула права власності на квартири АДРЕСА_2 .
На підставі цього договору ОСОБА_6 набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 , а ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_1 .
Договір міни від 19.07.1996р. є одним із оригінальних примірників підписаний ОСОБА_5 та ОСОБА_3 засвідчений державним нотаріусом Пустомельником Т.П. скріплений мокрою печаткою Другої Одеської нотаріальної контори з відміткою Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації про Державну реєстрацію договору 24.07.1996р.
Як вбачається з тексту договору підписи співвласників спільного майна подружжя відсутні та відсутня інформації про наявність їх письмової згоди.
Позивач вважає, що нотаріально посвідчений договір від 19.07.1996р. № 1-5163 вчинений з порушенням вимог законодавства підлягає скасуванню. Відповідно підлягає поновленню право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як об`єкт спільної власності подружжя. Також підлягає поновленню право власності на АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 .
Також позивач вважає, що всі наступні реєстраційні дії щодо набуття та відчуження квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_3 внаслідок яких відповідач 1, ОСОБА_2 , безоплатно набула права власності на квартиру АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 підлягають скасуванню з огляду на приписи ст.203 ЦК. Договір міни є недійсним, відповідно сторони не набули прав на об`єкти нерухомості і відповідно не володіли повним обсягом повноважень щодо їх володінням та розпоряджанням, а приписи ч.4 ст. 388 ЦК зазначають, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Ухвалою Приморського районного суду від 30 квітня 2025 року відкрито провадження по справі у порядку загального провадження. 
Ухвалою Приморського районного суду від 05 травня 2025 року заяву позивача про забезпечення позову суд задовольнив частково.
Накладено арешт на 1/2 частини квартири номер квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1277393151101, загальною площею 54,7кв.м., рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 75605885 від 17.10.2024 року.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач також просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності. 

Ухвалою Приморського районного суду від 27 травня 2025 року суд задовольнив клопотання представника відповідача та витребував:
з Одеського державного нотаріального архіву (код ЄДРПОУ 26052885, адреса: 65104, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА КОРОЛЬОВА, будинок 92А) належним чином засвідчені копії документів: 
Договір міни від 19.07.1996 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , згідно умов якого ОСОБА_6 набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , а також документи, які послугували укладанню цього договору та виписку з реєстру про реєстрацію нотаріальних дій;
Договір дарування від 15 травня 2001 року, реєстровий №1-2012, згідно умов якого ОСОБА_5 дарить ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 а також документи, які послугували укладанню цього договору та виписку з реєстру про реєстрацію нотаріальних дій;
Договір дарування від 03 липня 2007 року, реєстровий №3664, згідно умов якого ОСОБА_3 дарить ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 а також документи, які послугували укладанню цього договору та виписку з реєстру про реєстрацію нотаріальних дій;
Договір дарування від 11 лютого 2011 року, реєстровий №227, згідно умов якого ОСОБА_15 дарить ОСОБА_16 частину квартиру АДРЕСА_1 а також документи, які послугували укладанню цього договору та виписку з реєстру про реєстрацію нотаріальних дій. 
Також витребувані з КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР (код ЄДРПОУ 03350290, адреса: вул. Троїцька, 25, м. Одеса, 65048) належним чином засвідчені копії наступних документів:
Договір міни від 19.07.1996 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , згідно умов якого ОСОБА_6 набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 ;
Договір дарування від 15 травня 2001 року, реєстровий №1-2012, згідно умов якого ОСОБА_5 дарить ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 ;
Договір дарування від 03 липня 2007 року, реєстровий №3664, згідно умов якого ОСОБА_3 дарить ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 а також документи;
Договір дарування від 11 лютого 2011 року, реєстровий №227, згідно умов якого ОСОБА_15 дарить ОСОБА_16 частину квартиру АДРЕСА_1 . 
Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського округу Саганович Олени Юріївни (м. Одеса, вул. Канатна, 81) наступну інформацію:
Чи зверталась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ?
Чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ?
Витребувано з архіву Приморського районного суду м. Одеси матеріали справи №2-204/08 щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 для огляду у судовому засіданні по справі №522/8403/25-Е.
Ухвалою Приморського районного суду від 09 липня 2025 року суд витребував:
у приватного нотаріуса Одеського міського округу Пашичевій Галині Леонідівні (м. Одеса, проспект Шевченка 25, оф. 24) належним чином засвідчені копії наступних документів:
Договір дарування від 11 лютого 2011 року, реєстровий №227, згідно умов якого ОСОБА_15 дарить ОСОБА_16 частину квартиру АДРЕСА_1 , а також документи, які послугували укладанню цього договору та виписку з реєстру про реєстрацію нотаріальних дій; 
у приватного нотаріуса Одеського міського округу Криворотенко Людмили Іванівни ( АДРЕСА_8 ) наступні документи:
Договір дарування від 03 липня 2007 року, реєстровий №3664, згідно умов якого ОСОБА_3 дарить ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 , а також документи, які послугували укладанню цього договору та виписку з реєстру про реєстрацію нотаріальних дій.
Ухвалою Приморського районного суду від 09 липня 2025 року суд закрив підготовче провадження. 
Ухвалою Приморського районного суду від 13 серпня 2025 року суд витребував з Одеського державного нотаріального архіву (код ЄДРПОУ 26052885, адреса: 65104, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА КОРОЛЬОВА, будинок 92А) належним чином засвідчені копії документів:
Договір міни від 19.07.1996 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , згідно умов якого ОСОБА_6 набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , який посвідчений Другою державною нотаріальною конторою, а також документи, які послугували укладанню цього договору та виписку з реєстру про реєстрацію нотаріальних дій.
Ухвалою Приморського районного суду від 26 грудня 2025 року суд витребував з Одеського державного нотаріального архіву (код ЄДРПОУ 26052885, адреса: 65104, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА КОРОЛЬОВА, будинок 92А) наступну інформацію:
1. Чи є чинним договір міни від 19.07.1996 року, оригінал якого перебуває у ОСОБА_1 та в якому відсутня запис про згоду другого з подружжя, ОСОБА_1 , на укладання ОСОБА_6 зазначеного договору?
2. Чи повинно у договорі міни від 19.07.1996 року, оригінал якого перебуває у ОСОБА_1 бути наявна запис про згоду другого з подружжя, ОСОБА_1 , на укладання ОСОБА_6 зазначеного договору?
3. Чому у договорі міни від 19.07.1996 року, оригінал якого перебуває на зберіганні в Одеському державному нотаріальному архіві, наявна запис про згоду другого з подружжя, ОСОБА_1 , на укладання ОСОБА_6 зазначеного договору з його особистим підписом, а у договорі міни від 19.07.1996 року, оригінал якого перебуває у ОСОБА_1 , даного та підпису запису ОСОБА_1 не має?
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились без поважних причин. 
Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши думки сторін суд приходить до наступного:

13.09.1985 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому остання взяла прізвище ОСОБА_8 і який був розірваний 12.06.2008 року.
Під час шлюбу ОСОБА_5 , на підставі довідки №4 виданої ЖБК «Зоря» 07.03.1996 року, зареєстрованій в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1к на стр.3 під номером 4, набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Згідно договору міни від 19.07.1996р. реєстровий № 1-5163, ОСОБА_5 отримала у власність від ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 на підставі довідки №3 виданої ЖБК «Зоря» 07.03.1996 року, зареєстрованій в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1к на стр.3 під номером 4. При цьому, ОСОБА_3 отримала у власність від ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . 
В подальшому, згідно договору дарування від 15 травня 2001 року, реєстровий №1-2012, ОСОБА_5 дарить ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно договору дарування від 03 липня 2007 року, реєстровий №3664, ОСОБА_3 дарить ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 . 
Відповідно до рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2009 року по справі 2-160/08 за ОСОБА_15 та ОСОБА_3 визнано право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 . 
Згідно договору дарування від 11 лютого 2011 року, реєстровий №227, ОСОБА_15 дарить ОСОБА_16 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 . 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 травня 2011 року, реєстровий №948, ОСОБА_16 продала, а ОСОБА_6 придбала у власність1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . 
Відповідно до пункту 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. №18/5 та була чинною на момент укладання договору міни у 1996 році та договору дарування у 2001 році, угоди про відчуження або заставу майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності, які потребують обов`язкового нотаріального посвідчення, можуть бути посвідчені нотаріусом при наявності письмової згоди другого із подружжя (стаття 23 Кодексу про шлюб та сім`ю).
Справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на відчуження або заставу спільного майна повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку або підприємством, установою, організацією, в якій він працює чи навчається, житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання, або адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні. Засвідчувати справжність підпису не потрібно, якщо чоловік або дружина відчужувача особисто подасть нотаріусу заяву про згоду на відчуження. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві, і вказує назву документа, який посвідчує особу, номер, дату видачі і назву установи, що його видала.
Відповідно до пункту 36 цієї ж Інструкції, Угода про відчуження або заставу майна, яка потребує обов`язкової нотаріальної форми, може бути посвідчена без згоди другого з подружжя, якщо з правовстановлюючого документа, свідоцтва про шлюб та інших документів видно, що зазначене майно є не спільною, а особистою власністю одного з подружжя (набуте до реєстрації шлюбу, одержане під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, здійснено поділ майна, набутого під час перебування в зареєстрованому шлюбі тощо). Про перевірку цієї обставини нотаріус робить відмітку на примірнику договору (угоди), що залишається в державній нотаріальній конторі чи у приватного нотаріуса, з посиланням на реквізити відповідних документів, якщо ці документи не приєднуються до договору.
Таким чином, під час оформлення договору міни від 19.07.1996 року та договору дарування від 15 травня 2001 року, реєстровий №1-2012, згідно умов якого ОСОБА_5 дарить ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , оригінал якого перебуває в Одеському державному нотаріальному архіві, наявний підпис позивача на оформленій згоді другого з подружжя, ОСОБА_1 , на укладання ОСОБА_6 зазначеного договору. 
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачу 19.07.1996 року було достеменно відомо про здійснення ОСОБА_5 міни квартири АДРЕСА_2 , яка є спільною сумісною власністю подружжя та даний обмін було здійснено зі згоди позивача. 
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами порушення свого права, що є обов`язковою передумовою для застосування судового захисту відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України. Сам по собі факт незгоди з правовими наслідками укладеного правочину або зміною правового режиму майна не може свідчити про наявність порушеного права у розумінні закону.
Докази, які наявні в матеріалах справи, свідчать про те, що спірний договір міни від 19.07.1996 року був укладений із дотриманням вимог чинного на той час законодавства, зокрема за наявності згоди другого з подружжя, що підтверджується матеріалами нотаріального архіву. Водночас відсутність відповідного запису у примірнику договору, який знаходиться у позивача, не спростовує факту надання такої згоди, оскільки визначальне значення мають офіційні архівні документи, що зберігаються у встановленому законом порядку.
Крім того, суд враховує, що після укладення спірного договору сторони тривалий час — понад 25 років — не оспорювали його дійсність, а навпаки, вчиняли подальші правочини щодо спірного майна (договори дарування, купівлі-продажу), що свідчить про визнання ними правових наслідків такого договору та відсутність спору щодо правового режиму майна упродовж значного часу.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
Саме стандарт доказування, поряд із внутрішнім переконанням судді, дозволяє оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суддю у своїй версії, що робить оцінку доказів об`єктивною та більш обґрунтованою.
Судові акти різних національних судових інстанцій (Верховного Суду - справи № 917/1307/18, № 916/2403/18, № 910/18036/17, № 905/2382/17), як і Європейського суду з прав людини і основоположних свобод (рішення по справі «Бендерський проти України») орієнтують судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities), або як його ще називають «переваги більш вагомих доказів» (preponderance of the evidence), що притаманний саме приватно-правовим відносинам. За класичним визначенням цей стандарт тлумачиться як розумний ступінь ймовірності, але менш високий в порівнянні з кримінальною справою.
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Саме за цим стандартом доказування, тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав.
Достатніми є докази, яких може бути достатньо для встановлення певного факту або усієї сукупності фактів, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторони. Однак це має місце поки існування цього факту не буде заперечене іншими доказами. Тобто такі докази не є безспірними, але якщо протилежна сторона не надасть належні докази для їх спростування, вони є достатніми для ухвалення рішення на користь особи, котра їх подала.
Відповідно доч.3ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд також приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, встановленого статтями 256, 257 Цивільного кодексу України, оскільки позивачу було достеменно відомо про укладення спірного договору ще у 1996 році, а звернення до суду відбулося лише у 2025 році. Поважних причин для поновлення строку позовної давності судом не встановлено, а тому відповідно до статті 267 ЦК України це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи це суд дійшов висновку про недостатність підстав позову по суті, а тому строк позовної давності не застосовується.
Окремо суд зазначає, що заявлені позивачем вимоги про скасування державної реєстрації прав та витребування майна є похідними від вимоги про визнання недійсним договору міни. Оскільки підстав для визнання зазначеного договору недійсним судом не встановлено, відповідно відсутні правові підстави і для задоволення похідних вимог.
Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, керуючись принципами змагальності сторін та диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі правонаступниці ОСОБА_4 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання об`єкта нерухомості спільним майном подружжя та скасування нотаріальної дії слід відмовити у повному обсязі. 
Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі правонаступниці ОСОБА_4 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання об`єкта нерухомості спільним майном подружжя та скасування нотаріальних дій – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 13.07.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко

08.07.26