ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 року | справа № 380/790/26 м.Львів
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/790/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просить:
- визнати протиправною відмову НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі його рапорту; 
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у НОМЕР_2 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.
22.11.2025 позивачем на ім`я начальника третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування було скеровано рапорт про звільнення його з військової частини за сімейними обставинами, а саме відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, згідно із рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 59/25/2215/В від 23.07.2025 та копії пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 , виданого Пенсійним фондом України № 1993820025 від 02.11.2022. До рапорту позивачем було долучено всі необхідні документи.
Інших осіб, які мали б змогу здійснювати догляд - немає. У матері позивача є особа другого ступеня споріднення - внук ОСОБА_3 , однак останній немає можливості забезпечити ОСОБА_2 догляд. 
До рапорту також було додано посвідчену приватним нотаріусом заяву ОСОБА_3 , яка зареєстрована в реєстрі за №3660 від 14.10.2025, згідно якої ОСОБА_3 ніколи не проживав із ОСОБА_2 , через особливості здоров`я, зокрема у зв`язку із якими останній і присвоєно групу інвалідності, ОСОБА_3 із бабою зв`язок не підтримував та не підтримує.
Додатково ОСОБА_3 зазначив, що навчається на денній формі навчання у ПВНЗ «Європейський університет» та працює на неповній ставці в ТОВ «Ромус-Поліграф», у заяві висвітлив, що виховує малолітню дитину, а відтак не має змоги здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю. У заяві також ОСОБА_3 стверджує, що до мобілізації доглядом за ОСОБА_2 займався його батько - ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 ствердив, що ніколи не проживав із ОСОБА_4 , не пов`язаний із нею спільним побутом, відтак у нього немає обов`язку здійснювати догляд за останньою.
Закон не встановлює для онуків обов`язку доглядати бабу, коли у неї є працездатні діти. Відповідно до статті 266 Сімейного кодексу України, повнолітні внуки зобов`язані утримувати (не доглядати) непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина.
Враховуючи усе вище наведене, ОСОБА_1 є єдиною особою першого ступеня споріднення, який може здійснювати догляд за матір`ю.
18.12.2025 від відповідача надійшла відповідь щодо результатів розгляду рапорта, в якій зазначено, що 04.12.2025 відбулось засідання атестаційної комісії, на якому розглянуто рапорт позивача, у задоволені рапорта - відмовлено у зв`язку із тим, що надані документи не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби. На переконання командування, ОСОБА_2 має внука (члена другого ступеня споріднення), який може за своїм станом здоров`я здійснювати догляд за нею.
До поданого рапорту, ОСОБА_1 було долучено ряд документів, які підтверджують неможливість та головне небажання здійснювати постійний догляд, зокрема нотаріально завірена заява ОСОБА_3 та докази об`єктивної неможливості забезпечити догляд ОСОБА_2 у силу життєвих обставин.
Відповідачем було проігноровано цей факт, що ОСОБА_3 не має фізичної змоги надавати ОСОБА_2 послуги з непрофесійного догляду, відмовляється від надання таких, оскільки хоч і формально він відноситься до осіб другого ступеня споріднення, проте фактично не вважає себе близьким родичем, який здатний забезпечити належний догляд бабі.
На думку позивача відповідачем необґрунтовано спірне рішення, оскільки відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. Лише фактична наявність іншого члена сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, яка, при цьому, реально не може здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин, то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-ІХ.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити повністю.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що позивач дійсно проходить військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ). 
28.11.2025 супровідним листом від представника позивача за вх. №16873-25-Вх надійшов рапорт від 22.11.2025 про звільнення з лав Державної прикордонної служби України у зв`язку з сімейними обставинами або інші поважні причини, перелік яких визначаються п.п. «г» п. 3 ч. 20 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини(чоловіка), який є особою з інвалідністю I та II групи, за умови відсутності інших члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи) пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Протоколом №28 засідання атестаційної комісії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 04.12.2025 було розглянуто рапорт та додатки.
Комісією встановлено, що надані документи не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби, а саме: ОСОБА_2 має онука (члена сім`ї другого ступеня споріднення), який може (за своїм станом здоров`я) здійснювати за нею постійний догляд.
Тому, у зв`язку з тим фактом, що є член сім`ї другого ступеня споріднення, який може (за своїм станом здоров`я) здійснювати за ОСОБА_2 .
Таким чином, зважаючи на вищесказане НОМЕР_2 прикордонний загін діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 21.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. 
Судом встановлені наступні обставини:
22.11.2025 позивачем на ім`я начальника третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування було скеровано рапорт про звільнення його з військової частини за сімейними обставинами, в якому зазначено:
«Прошу Вашого клопотання перед вищим командуванням про звільнення мене з військової служби в запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Однією із сімейних обставин у частині 12 цієї статті названо:
- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Так, моя мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю II групи безстроково потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується копією витягу із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 23.07.2025 року № 59/25/2215/Р.
Інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд за моєю мамою, немає (додаю Акт перевірки сімейного стану військовослужбовця від 15.11.2025р.).
Так, її чоловік (мій батько), ОСОБА_5 помер у 2000 році.
Її інший син (мій брат) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у 2018 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
Інших дітей у моєї матері не було.
Також у моєї матері є ще онук (мій син від попереднього шлюбу), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак він категорично відмовляється доглядати свою бабу (мою матір). За моєю мамою необхідний постійний контроль через порушення психічного здоров`я (виключений газ на плиті; слідкувати за місцем перебування - поруч з нами є ліс, з іншої сторони озера, а також автобусне сполучення з великим містом, та ін.). Під час особливо загостреної фази необхідно годувати з ложки, і допомагати в усіх санітарно- гігієнічних процедурах. Онук повнолітній, і я не можу змусити його доглядати бабу.
Онук ніколи з бабою не проживав, не підтримував і не підтримує близьких стосунків. Він навчається на денній формі навчання у Приватному ВНЗ «Європейський університет» та працює у ТОВ «Ромус-Поліграф», має свою сім`ю та виховує малолітню дитину. Постійний догляд вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки, яку онук не може забезпечити і не підтримує жодних соціальних зв`язків із ОСОБА_2 (додаю нотаріально завірену заяву від ОСОБА_3 про те, що він ніколи не проживав з бабою, не бажає і, основне, відмовляється і не буде здійснювати постійний догляд за бабою).
Окрім того, закон не встановлює для онуків обов`язку доглядати бабу, коли у неї є працездатні діти. Так, відповідно до статті 266 Сімейного кодексу України, повнолітні внуки зобов`язані утримувати (не доглядати) непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина.
Натомість, у статті 51 Конституції України встановлений обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до п.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Після смерті мого брата ОСОБА_6 , моя мама проживала лише зі мною. У моєї матері, ОСОБА_2 , немає інших членів сім`ї, окрім мене.
Таким чином, я є єдиною особою, що може здійснювати постійний догляд за моєю матір`ю.
Також звертаю увагу на те, що у моєї матері інвалідність встановлена у зв`язку з психічним порушенням (лікується з 1996р.); у мого рідного брата ОСОБА_7 за життя також була П група інвалідності через психічні порушення (шизофренія) (додаю нотаріально завірену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 ). У мене неодноразово були проблеми із психічним здоров`ям, я перебував на стаціонарному лікуванні у 1999-2000 рр. (додаю виписні епікризи з медичних карт). Під час проходження військової служби військовослужбовцю належить володіти зброєю в стресових умовах, які є під час війни.
Моя мати, ОСОБА_2 , впродовж 1996-2013 років перебувала 8 разів на стаціонарному лікуванні у Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні; з 2014 до 2025 рр. понад 7 разів на стаціонарному лікуванні у Львівському психоневрологічному диспансері. До призову на військову службу доглядом за мамою займався я, оскільки мій батько ОСОБА_5 помер у 2000 р., а брат ОСОБА_6 помер у 2018 р.
Керуючись зазначеною нормою Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також абзацом третім пункту 239 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, я не висловлюю бажання:
- продовжувати військову службу;
- проходити службу у військовому резерві за відповідною військово-обліковою спеціальністю.
Таким чином, зважаючи на необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, я не бажаю надалі продовжувати військову службу та вирішив скористатись правом на звільнення з військової служби через сімейні обставини.
Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», прошу:
1. Звільнити мене з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за моєю матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду, а інші особи окрім мене, які можуть її доглядати - відсутні;
2. мою особову справу направити до ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем моєї реєстрації;
3. здійснити виплату всіх видів грошового забезпечення.
Додатки:
Акт перевірки сімейного стану військовослужбовця від 15.11.2025р.;
нотаріально засвідчена копія паспорта та ІПН ОСОБА_1 ;
витяг з реєстру територіальної громади № 2025/010137683 від 24.07.2025 року;
нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серія НОМЕР_6 , дата видачі 16.09.1978 року;
нотаріально засвідчена копія паспорта та ІПН ОСОБА_2 ;
витяг з реєстру територіальної громади № 2025/010454562 від 30.07.2025 року;
нотаріально засвідчена копія витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 59/25/2215/В від 23.07.2025 року;
виписні епікризи з медичних карт про лікування ОСОБА_1 ;
нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_8 , серія НОМЕР_7 від 26.07.2025 року;
нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , серія НОМЕР_8 від 13.06.2018 року;
нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 , видане Пенсійним фондом України № 1993820025 від 02.11.2022 року;
нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 ;
Довідка з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію ОСОБА_3 , видана ОСББ «Імпульс» від 01.10.2025 року № 89;
Довідка про підтвердження місця роботи ОСОБА_9 від 23.09.2025 року № 44;
Довідка про здобувача освіти за даними бази ЄДЕБО;
Нотаріальна заява ОСОБА_3 (онук)
Відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №207026 від 21.11.2025р».
04.12.2026 протоколом за №28 засідання атестаційної комісії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, вирішено:
«Надані документи не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби, а саме: ОСОБА_2 має онука (члена сім`ї другого ступеня споріднення), який може (за своїм станом здоров`я) здійснювати за нею постійний догляд.
Відмовити в задоволенні рапорту
«Одноголосно»».
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірні дії відповідача протиправними, як наслідок просить зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Судом враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного рішення та зобов`язання вчинити певні дії з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:
Згідно із ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 2102-IX, введено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і діє станом на момент ухвалення рішення суду.
Згідно із Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час спірних правовідносин), цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1 цього ж Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно із п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 цього ж Закону, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно із абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 цього ж Закону, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем по суті вирішення вказаного рапорту позивача у спірному рішення зазначено в його обґрунтування лише, що:
«Надані документи не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби, а саме: ОСОБА_2 має онука (члена сім`ї другого ступеня споріднення), який може (за своїм станом здоров`я) здійснювати за нею постійний догляд».
Суд зазначає, що підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Конструкція абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 цього ж Закону, наступна:
- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;
- за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду;
- за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Судом не враховується суть спірної відмови, яка полягає в тому, що ОСОБА_2 має онука (члена сім`ї другого ступеня споріднення), який може (за своїм станом здоров`я) здійснювати за нею постійний догляд, оскільки. 
Позивач до рапорту, крім іншого, долучив копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 59/25/2215/В від 23.07.2025 та копії пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 , видане Пенсійним фондом України № 1993820025 від 02.11.2022.
Також позивачем надано: акт перевірки сімейного стану військовослужбовця від 15.11.2025, нотаріально засвідчена копія паспорта та ІПН ОСОБА_1 , витяг з реєстру територіальної громади № 2025/010137683 від 24.07.2025, нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серія НОМЕР_6 , дата видачі 16.09.1978, нотаріально засвідчена копія паспорта та ІПН ОСОБА_2 , витяг з реєстру територіальної громади № 2025/010454562 від 30.07.2025, нотаріально засвідчена копія витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 59/25/2215/В від 23.07.2025, виписні епікризи з медичних карт про лікування ОСОБА_1 , нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , серія НОМЕР_9 від 26.07.2025, нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 від 13.06.2018, нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 , видане Пенсійним фондом України № 1993820025 від 02.11.2022, нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 , довідка з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію ОСОБА_3 , видана ОСББ «Імпульс» від 01.10.2025 за № 89, довідка про підтвердження місця роботи ОСОБА_9 від 23.09.2025 року № 44, довідка про здобувача освіти за даними бази ЄДЕБО, нотаріальна заява ОСОБА_3 (онук), відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №207026 від 21.11.2025.
Відповідач жодними належними та допустимими доказами не обґрунтував, що ОСОБА_3 (онук - член сім`ї другого ступеня споріднення), може (за своїм станом здоров`я) здійснювати за постійний догляд за ОСОБА_2 . 
Відповідач не обґрунтував неврахуванням ним, нотаріально оформленої заяви ОСОБА_3 , яка зареєстрована в реєстрі за №3660 від 14.10.2025, згідно якої ОСОБА_3 ніколи не проживав із ОСОБА_2 , через особливості її здоров`я, зокрема у зв`язку із якими такій і присвоєно групу інвалідності, ОСОБА_3 із бабою зв`язок не підтримував та не підтримує. Що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання у ПВНЗ «Європейський університет» та працює на неповній ставці в ТОВ «Ромус-Поліграф», що виховує малолітню дитину, а відтак не має змоги здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю. У заяві також ОСОБА_3 стверджує, що до мобілізації доглядом за ОСОБА_2 займався його батько - ОСОБА_1 .
Відповідач не заперечив і не спростував необхідність здійснювати постійний догляд ОСОБА_2 , який на думку суду необхідно тлумачити, як реальну необхідність такого догляду. 
Відповідач жодними доказами не обґрунтував, яким чином ОСОБА_3 (онук - член сім`ї другого ступеня споріднення), реально може чи не може здійснювати відповідний постійний догляд із врахуванням об`єктивних причин та обставин.
В спірній ситуації, лише фактична наявність онука, не є об`єктивною підставою, для відмови в задоволені рапорту позивача. Відповідач не спростував об`єктивну чи суб`єктивну неможливість виконання онуком постійного догляду, чи є такий для нього можливим та обов`язковим, і як це впливає на ОСОБА_2 яка потребує постійного догляду, оскільки у неї наявні порушення психічного здоров`я, що по суті потребує особливого догляду.
Крім цього, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У цій справі Суд також вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення..
Отже, критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Спірне рішення відповідача не відповідає вказаним критеріям.
Таким чином, позовні вимоги в частині визнання спірної відмови протиправною підлягають задоволенню, оскільки така прийнята відповідачем не обґрунтовано, та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття.
Щодо позовних вимог, зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї ж статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Судом враховуються аргументи позивача, про те, що зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, буде належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача, 
Відповідно, в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.
Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
З цих же по суті підстав, судом враховуються аргументи позивача та не враховуються заперечення відповідача.
Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. 
Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.
Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ) до Військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.
Визнати протиправною відмову НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі його рапорту; 
Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5 п.15 розд. VII "Перехідні положення цього Кодексу".

Суддя | Гавдик Зіновій Володимирович