| Справа № 454/2069/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2026 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,
за участю секретаря Бельзецької О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Сокаль в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю,-, 
в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю. Заявлені вимоги мотивує тим, що 16.07.2005 між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , укладено шлюб, від якого народились двоє дітей- син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 14.05.2026 року ОСОБА_5 встановлено І (першу) групу інвалідності підгрупи А з потребою в постійному догляді.
Оскільки відповідач працював шахтарем та має шахтарську пенсію та соціальні виплати у вигляді регресу, то на думку позивача, може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, а тому позивачка звернулась із даним позовом до суду і просила стягнути із відповідача на утримання дочки як дитини-інваліда аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.
Ухвалою суду від 01.06.2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.
Учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.
Відповідач в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки. 
Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи оскільки зайнятий в іншому судовому засіданні, документів, на підтвердження зайнятості суду не надав.
Окрім того, відповідач скористався своїм правом на відзив, в якому зазначив, що визнає позовні вимоги частково, а саме в розмірі 1/8 частини його щомісячного доходу з огляду на те, що є інші виконавчі листи, за якими він уже сплачує на користь позивача додаткові витрати у зв`язку із особливими обставинами на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2200 грн., та стягуються аліменти на утримання ОСОБА_1 , як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, також просив врахувати його стан здоров`я, а саме той факт, що він є людиною з інвалідністю ІІІ групи, отримавши професійне захворювання. Крім того, на його думку стягнення позивачем коштів спрямоване виключно для її особистого збагачення. 
Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що у клопотаннях про відкладення розгляду справи та витребування доказів слід відмовити, а позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, де у них народилось двоє дітей- син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до витягів №2026/002057105 та 2026/002057119 від 09.02.2026р., з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання встановлено, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , проживають у АДРЕСА_1 . 
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 14.052026 року , ОСОБА_5 встановлено першу групу інвалідності підгрупи А з потребою в постійному догляді, основний діагноз F73.0 зі супутніми діагнозами – мікроцефалія, генералізована ідіоматична епілепсія та епілептичні синдроми, без згадки про фармакорезистентну епілепсію, спастична тетраплегія, повна, хронічна, інші хоріоретинальні запалення. Інвалідність встановлено з дитинства і безстроково. Відповідно до витягу з медичної карти №26859, ОСОБА_3 , знаходилась на лікуванні, діагноз: вроджена аномалія розвитку ЦНС, мікроцефалія, спастичний тетрапарез зі стійкими руховими розладами, симптоматична епілепсія з вогнищевими вторинно-генералізованими нападами, хоріоретиніт обох очей невиясненої етіології, пошуковий ністагм, розумова відсталість. 
02.05.2022 року рішенням Сокальського районного суду Львівської області шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , було розірвано.
На підставі рішення у справі №454/1569/25 Сокальського районного суду Львівської області з ОСОБА_2 , стягуються аліменти на утримання ОСОБА_1 , як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, та протягом всього часу проживання та опікування дитиною з інвалідністю. Крім того, з відповідача стягуються додаткові витрати у зв`язку із особливими обставинами на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 2200 грн., щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і пожиттєво.
В рекомендаціях, що долучені до витягу визначено, що у дитини серйозний/значний ступінь обмеження до самообслуговування, пересування, трудової діяльності. Також вона потребує допоміжних засобів реабілітації, медичних виробів, має потребу в отриманні реабілітаційної допомоги в сфері хорони здоров`я. 
У зв`язку із викладеним, донька ОСОБА_3 , не має можливості займатись трудовою діяльністю та утримувати себе самостійно так як є людиною з інвалідністю першої (І), підгрупи А та потребує постійного догляду і не може перебувати без нагляду. 
На даний момент донька проживає з матір`ю, самостійно не пересувається, потребує постійного піклування і вжиття заходів для її реабілітації та оздоровлення. Крім того, для здійснення належного догляду за дочкою ОСОБА_1 , звернулась із заявою про визнання доньки недієздатною та встановлення опіки над нею. 
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Егоцентричне переслідування власних інтересів кожним з розлучених батьків, швидше за все матиме негативний вплив на дітей.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.
У статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 Конвенції про права дитини).
Поняття «інтереси дитини» чітко не визначається національним законом, оскільки запроваджено не для загального типу дитини, а для конкретних дітей, щодо яких уповноваженому суб`єкту необхідно приймати рішення, з їхніми унікальними індивідуальними особливостями, їхніми реальними потребами, різними рівнями зрілості, внутрішніми ресурсами, досвідом і здатністю налагоджувати стосунки.
Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.
Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними (зокрема, але не виключно, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи); син (дочка) потребує матеріальної допомоги (під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю); батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку) (тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання).
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При цьому частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18).
Повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні статті 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року N 1-рп/2014).
Встановлення ОСОБА_3 , інвалідності ОСОБА_6 групи свідчить про те, що вона є непрацездатною особою, що додаткових доказів не потребує, і кореспондується з визначеним статтею 198 СК України, обов`язком, зокрема, відповідача, як його батька, надавати утримання позивачу.
При цьому не має значення, яку групу інвалідності має син (донька). Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_3 ,є донькою відповідача та є особою з інвалідністю першої групи з дитинства, проживає разом з матір`ю, оскільки за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Розмір визначеної державою допомоги за інвалідністю, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування, лікування для дитини.
Особа з інвалідністю - це повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; втрата здоров`я - наявність хвороб і фізичних дефектів, які призводять до фізичного, душевного і соціального неблагополуччя (стаття 1 Закону України Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).
Відповідач не надав суду підтверджень щодо своєї неспроможності сплачувати аліменти.
Окрім того, у відзиві на позов він не повідомляє про свою неможливість сплачувати аліменти, а лише наголошує на тому, що стягнення з нього коштів спрямовані на виключно особисте збагачення позивача, а тому у клопотанні про витребування доказів фінансового стану відповідача слід відмовити.
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 10.06.2026 року , ОСОБА_2 , встановлено третю (ІІІ) групу інвалідності з відсотком втрати працездатності 45%, до повторного оцінювання відсотка непрацездатності 01.06.2027 р. Дана обставина підтверджує можливість відповідача мати місце праці з врахуванням його стану здоров`я, а також беручи до уваги його вік.
Крім того акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20.06.2025 року не підтверджує витрат відповідача на утримання ОСОБА_7 , станом на дату розгляду справи судом, так як сам він у відзиві та на конверті зазначає своєю адресою АДРЕСА_2 . 
Також уривки переписки між сторонами лише підтверджують конфлікт між ними, а не реальні витрати позивачки.
Враховуючи вищенаведене і те, що у даній ситуації дитина проживає з позивачкою, а тому на неї покладено більший обсяг обов`язків по утриманню дитини, ніж на відповідача, що ставить сторони у нерівні умови та беручи до уваги той факт, що відповідач працездатний, крім того жодних доказів оплати суттєвих витрат на медичне обслуговування чи ліки матеріали справи не містять, доказів того, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі суду не надано - вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з принципів розумності та справедливості та вважає за необхідне задовольнити позовну заяву в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина з інвалідністю у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Згідно зі статтею 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, II груп присуджуються на строк інвалідності.
Оскільки в діючому СК України не конкретизовано, до якого саме часу батьки зобов`язані утримувати повнолітню доньку, сина з інвалідністю, суд, відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, вважає за доцільне застосувати в цій частині правовідносин норму ст. 79 СК України, відповідно до якої: якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.
Водночас, суд бере до уваги твердження відповідача про те, що наявні інші виконавчі провадження, за якими він сплачує аліменти, та роз`яснює про те, що аліментні зобов`язання мають мінливий характер та можуть бути предметом нового судового розгляду, в разі зміни обставин.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що приписами статті ч.1 ст.192 СК України передбачено можливість в разі зміни майнового, або сімейного стану, погіршення, або покращення здоров`я когось зі сторін – розмір аліментів може бути змінено.
На підставі частини 1 статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 26 травня 2026 року.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом від сплати судового збору звільнений законом (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 1 331 грн. 20 коп. судового збору.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 15, 76, 81, 141, 258, 265, 279, 430 ЦПК України, ст. ст. 182, 191, 198, 199, 200 СК України, суд - 
в и р і ш и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини-інваліда ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, а саме з з 26 травня 2026 року та на весь період непрацездатності ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави в дохід держави 1347 (одна тисяча триста сорок сім)грн.20 коп. судового збору.
Рішення суду, в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб - адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).
Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 адреса: 
АДРЕСА_2 

Головуючий: Л. Ю. Фарина