ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2026 року
м. Київ
справа № 514/1346/16-ц
провадження № 61-8256св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Малик Олександр Володимирович, та ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 
2026 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Погорєлової С. О., і виходив з такого.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дітей.
2. На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що він перебував у шлюбі зі ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року.
3. Під час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 .
4. Посилався на те, що після розірвання шлюбу діти проживають з ним у 
буд. АДРЕСА_1 , де створені усі необхідні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дітей. ОСОБА_2 виїхала до м. Одеси, тривалий час дітей не навідувала, не телефонувала, не піклувалась, матеріально та морально не допомагала, не цікавилась їхнім життям та здоров`ям, не приймала участі у їх вихованні та розвитку.
5. Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визначити місце проживання дітей з ним.
Основний зміст та мотиви судових рішень судів попередніх інстанцій
6. Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області 
від 26 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
7. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відношенні її малолітніх дітей ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
8. Визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з ОСОБА_1 , мешканцем будинку АДРЕСА_1 .
9. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на вік дітей та те, що діти весь час після розлучення проживають з батьком, ураховуючи його особу та відношення до дітей, проживання малолітніх дітей зі своїм батьком відповідає інтересам дітей. Крім того, суд вважав обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав, посилаючись на те, що зазначене є доцільним та відповідає найвищим інтересам дітей.
10. Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 січня 2017 року.
11. Постановою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Іванова Г. С., залишено без задоволення, заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 січня 2017 року залишено без змін.
12. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, а також визначення їх місця проживання разом із батьком. Зазначено, що умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення її батьківських прав, з визначенням місця проживання дітей з батьком.
13. Постановою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Іванової Г. С. задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
14. Скасовуючи судове рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд вказав на необхідність надання належної правової оцінки поведінці матері з метою встановлення чи свідчить загалом вона про її бажання, як матері, брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки, а також встановлення наявності обставин, які б характеризували відповідачку як таку, що становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку. Крім того, акцентовано увагу на необхідності вжиття заходів з метою заслуховування думки дітей.
15. За результатами нового розгляду справи постановою Одеського апеляційного суду від 27 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла ОСОБА_8 , задоволено частково.
16. Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 січня 
2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
17. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини. Достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях матері, не встановлено. 
18. Водночас, апеляційний суд вважав обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дітей разом з батьком, з огляду на вік дітей, їх фактичне проживання із батьком після розірвання шлюбу між їх батьками, а також належне виконання позивачем своїх батьківських обов'язків.
Узагальнені доводи касаційних скарг
19. 19 червня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Малик О. В., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить суд скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2026 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Також касаційна скарга містить заперечення на ухвалу суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у справі.
20. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, у постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не урахував наявності у діях відповідачки вини та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, її перебування за кордоном, невчинення жодних дій з піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей. Належних та допустимих доказівна підтвердження того, що відповідачка намагалась спілкуватись з дітьми суду не надано. 
22. Заявник зазначає, що судом безпідставно не враховано, що орган опіки та піклування надавав відповідачці час на виправлення, однак ОСОБА_2 на шлях виправлення не стала, дітей не навідувала, не цікавилась їхнім життям та здоров`ям, не приймала участі у вихованні, розвитку. Акцентує увагу на тому, що відповідачка ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків більше 
2,5 років, що не можна вважати короткотривалим проміжком часу.
23. Також посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при відкритті апеляційного провадження, а саме помилкове застосування положень частини четвертої статті 287 ЦПК України. Зазначає, що оскільки у задоволенні заяви відповідачки про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення було відмовлено, заочне рішення суду першої інстанції не могло бути оскаржене в загальному порядку.
24. 25 червня 2026 року ОСОБА_3 , як особа, яка не була залучена до участі у справі в суді апеляційної інстанції, засобами поштового зв`язкузвернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить суд скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2026 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо нього та залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині. Також касаційна скарга містить заперечення на ухвалу суду апеляційної інстанції від 30 вересня 2025 року про прийняття до провадження цивільної справи.
25. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 910/17792/17, від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, у постанові Верховного Суду від 29 січня 
2024 року у справі № 185/9339/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
26. На обґрунтування доводів касаційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що з часу розірвання шлюбу між батьками він проживає разом з батьком, який самостійно створив усі необхідні умови для його проживання, виховання та розвитку. Матір виїхала до м. Одеси, його із сестрами не навідувала, не телефонувала, не піклувалася про них, не допомагала, не цікавилася їхнім життям та здоров'ям, не приймала участі у вихованні, розвитку, повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків. Вважає висновки апеляційного суду щодо відсутності доказів ухилення матері від виконання обов'язків по вихованню дітей необґрунтованими.
27. Також посилається на помилковість застосування судом апеляційної інстанції норм ЦПК України при вирішенні питання про прийняття до свого провадження апеляційної скарги ОСОБА_2 .
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
28. Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 514/1346/16-ц за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Малик О. В., витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. Звернуто увагу органу опіки та піклування на необхідність подання відзиву на касаційну скаргу та висвітлення у ньому сімейної ситуації, з приводу якої виник спір, зокрема відносин матері з дітьми, участі матері у вихованні дітей до моменту подання позову та протягом розгляду справи у суді, найкращих інтересів дитини, обґрунтування доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав.
29. Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 514/1346/16-ц за касаційною скаргою  ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2026 року. Звернуто увагу органу опіки та піклування на необхідність подання відзиву на касаційну скаргу та висвітлення у ньому сімейної ситуації, відносин матері з дітьми, участі матері у вихованні дітей, обґрунтування доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав, зокрема щодо ОСОБА_3 .
30. 06 липня 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 514/1346/16-ц.
31. Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Короткий зміст відзивів на касаційні скарги
32. 14 липня 2026 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Іванова Г. С., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Малик О. В., у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
33. Відзив обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам її систематичного та умисного ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав. Суд апеляційної інстанції виконав вказівки Верховного Суду, надані при направлення справи на новий апеляційний розгляд, а саме організував заслуховування дітей за участю психолога, здійснив порівняльний аналіз двох висновків органу опіки та піклування різних періодів, надав оцінку доказам її стану здоров`я та поведінки, застосував понад десять релевантних правових позицій Верховного Суду. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
34. Вказує на безпідставність доводів касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при відкритті апеляційного провадження. Позивач не оскаржував ухвалу про відкриття апеляційного провадження, не заявляв у суді апеляційної інстанції клопотання про залишення апеляційної скарги без розгляду з підстав пропуску строку звернення, більше того, брав активну участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції особисто та через представника, надавав пояснення по суті спору. Посилається на те, що сторона, яка своєю поведінкою підтвердила прийняття певного стану справ (у тому числі мовчазно, не заперечуючи проти нього на стадії, коли заперечення мало сенс), не може згодом посилатися на невідповідність цього стану виключно тому, що результат розгляду справи по суті виявився для неї невигідним.
35. 21 липня 2026 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Іванова Г. С., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_3 , у якому зазначає про безпідставність доводів касаційної скарги.
36. Звертає увагу, що у справі, що переглядається, предметом спору є виключно питання про наявність чи відсутність підстав для позбавлення її батьківських прав щодо дітей, тому оскаржувана постанова не встановлює і не змінює безпосередньо жодних прав чи обов`язків  ОСОБА_3 , як повнолітньої особи, а лише дає правову оцінку її поведінці, як матері. Майновий чи спадковий аспект є гіпотетичним, умовним і похідним від невизначених майбутніх подій.
37. Інші доводи відзиву є аналогічними доводам відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 , ураховуючи подібність підстав касаційного оскарження.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
38. 18 листопада 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
39.  ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - дочка ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_7 - дочка ОСОБА_5 .
40. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 20 січня 
2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
41. Згідно з виконавчим листом, виданим 17 лютого 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області, зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в розмірі 600,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття.
42. З довідки Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19 жовтня 2016 року № 3106 вбачається, що ОСОБА_1 за виконавчим листом аліменти не отримував.
43. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 23 квітня 2015 року № 4 за заявою ОСОБА_2 їй визначено часи відвідування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за згодою батька в такі дні: кожного другого та четвертого тижня місяця в понеділок та вівторок.
44. У цей же день 23 квітня 2015 року на комісії з питань захисту прав дитини розглядалася і заява ОСОБА_1 щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо їх спільних дітей, за результатами якої прийнято рішення про відмову у задоволенні цієї заяви з тих підстав, що мати за час проживання в с. Тарутине зарекомендувала себе позитивно, не зловживала спиртними напоями, до адміністративної відповідальності не притягувалася, належно виконувала свої батьківські обов`язки. Після розірвання шлюбу виїхала до м. Одеси на заробітки, матеріально родину підтримує.
45. Висновком Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 21 листопада 2016 року № 01/01-12/1532 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
46. З 22 вересня до 06 жовтня 2015 року ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради, перебувала за кордоном з жовтня 2016 року.
47. З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 847202 встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем.
48. Згідно з довідкою Арцизької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області 
від 20 жовтня 2016 року № 2167 ОСОБА_1 за період з 01 січня до 30 вересня 2016 року отримав виручку від реалізації товарів у розмірі 29 250,00 грн.
49.  ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в будинку 
АДРЕСА_1 разом з трьома дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Тарутинської селищної ради від 19 жовтня 2016 року № 2756.
50. Відповідно до характеристики, наданої головою Тарутинської селищної ради, ОСОБА_1 за час проживання на території селищної ради зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг на нього від мешканців селища не надходило.
51. З характеристик навчальних закладів, які відвідують діти, вбачається, що батько дітей ОСОБА_1 приділяє належну увагу їх вихованню, на роботі та в побуті характеризується позитивно, має постійний дохід.
52. Згідно з актом обстеження умов проживання від 19 жовтня 2016 року, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї стосунки в сім`ї добрі, панує взаєморозуміння та повага між членами сім`ї, діти зростають під опікою і відповідальністю батька в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
53. В судовому засіданні апеляційним судом були заслухані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зазначили, що не бажають спілкуватись з матір`ю ОСОБА_2 , негативно до неї ставляться та категорично заперечували стосовно відновлення стосунків з матір'ю.
Позиція Верховного Суду
54. Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
55. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
56. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
57. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
58. З урахуванням доводів касаційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які стали підставою для відкриття касаційних проваджень у справі та з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України складають межі касаційного перегляду, справа в касаційному порядку переглядається лише в частині вирішення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
59. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
60. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
61. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
62. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
63. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
64. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
65. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
66. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
67. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
68. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
69. Суд не втручається у питання батьківської опіки та відповідальності, якщо він не буде переконаний, що таке втручання буде кращим для дитини, ніж взагалі не здійснювати такого втручання.
70. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
71. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
72. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
73. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
74. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року 
у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, 
від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
75. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
76. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява 
№ 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
77. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
78. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
79. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
80. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
81. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
82. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
83. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
84. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
85. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, 
від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
86. Судами попередніх інстанцій встановлено, що діти сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом з батьком.
87. Орган опіки та піклування у листопаді 2016 року надав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . На обґрунтування такого висновку зазначено, що мати дітей знаходиться за кордоном, участі у вихованні дітей не приймає, аліменти не сплачує. 
88. Разом з тим у квітні 2015 року комісією з питань захисту прав дитини було визначено графік зустрічей матері та дітей, однак рішення комісії не виконувалося, діти не бачилися з матір'ю більше року. 
89. У квітні органом опіки та піклування відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо їх спільних дітей з посиланням на те, що мати за час проживання в с. Тарутине зарекомендувала себе позитивно, не зловживала спиртними напоями, до адміністративної відповідальності не притягувалася, належно виконувала свої батьківські обов`язки. Після розірвання шлюбу виїхала до м. Одеси на заробітки, матеріально родину підтримує.
90. Особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 22 листопада 2023 року у справі 
№ 320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 24 квітня 2024 року у справі № 726/433/23).
91. Суд апеляційної інстанції, виконав вказівки суду касаційної інстанції, надав належну та обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції наявність обставин, що визначені статтею 164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав.
92. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції не доведено. 
93. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо необґрунтованості висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Орган опіки та піклування не встановив місце перебування матері дітей, причини невиконання рішення про встановлення графіку побачень ОСОБА_2 з дітьми, не зазначив які заходи для встановлення таких обставин були ним вжиті, як і того, які заходи були вжиті для покращення сімейної взаємодії. Висновок органу опіки і піклування не містить психологічних характеристик матері та дітей, оцінки рівня стосунків між ними, наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку. Разом з тим висновок 2016 року суперечить висновку 2015 року, і ці суперечності не мають розумних пояснень та доказових обґрунтувань.
94. Відзив на касаційні скарги орган опіки та піклування не надав.
95. Згідно з частиною шостою статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
96. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, 
від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).
97. На необхідності надання належної правової оцінки поведінці матері з метою встановлення чи свідчить загалом вона про її бажання, як матері, брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, її спроможності виконувати свої природні материнські обов`язки, а також перевірці обставин, які б характеризували відповідачку як таку, що становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку, наголошував Верховний Суд, направляючи справу на новий апеляційний розгляд.
98. На виконання зазначених вказівок Верховного Суду суд апеляційної інстанції встановив відсутність доказів, які б характеризували відповідачку як таку, що становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку. Той факт, що матір недостатньо протягом останнього року перед розглядом судом першої інстанції питання про позбавлення батьківських прав спілкувалася з дітьми та приймала неактивну участь у їх вихованні, не визнано достатньою підставою для застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав щодо трьох дітей.
99. Крім того, судом апеляційної інстанції із залученням психолога було заслухано думку дітей щодо вирішення зазначеного спору. Оцінивши думку дітей у сукупності з іншими доказами та фактичними обставинами справи, суд апеляційної інстанції встановив, що у дітей наявна образа на матір, однак негативне ставлення до неї на теперішній час не свідчить про те, що вони усвідомлювали наслідки позбавлення її батьківських прав та свідомо бажали розірвати з нею сімейні стосунки у 2017 році, на момент розгляду справи судом першої інстанції.
100. Колегія суддів бере до уваги, що у цій справі фактично підлягає перевірці чи не скасував суд апеляційної інстанції правильне рішення суду про позбавлення батьківських прав, яке було ухвалено на початку 2017 року, тобто майже десять років тому. Враховуючи перелічені вище докази, а також вказівки Верховного Суду, висловлені у постанові від 06 серпня 2025 року, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про необґрунтованість заявлених у 2016 році позовних вимог. 
101. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
102. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 посилалася на створення позивачем їй перешкод у спілкуванні з дітьми.
103. Психолог, яка була залучена до участі у справі при заслуховуванні думки дітей, надала свій висновок, у якому зазначила, що теперішня категорична позиція дітей щодо матері за своїми психологічними характеристиками є переважно засвоєною, а не пережитою особисто, і не може розглядатися як відображення їхнього автентичного, особисто сформованого ставлення. Висловлюванні дітей вказують на те, що їхнє ставлення сформоване на основі тривалого сприйняття певної версії подій, сформованої тривалим впливом сімейного середовища батька.
104. Крім того, згідно з відкритими даними Єдиного державного реєстру судових рішень у провадженні Тарутинського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа № 514/550/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Бессарабська селищна рада Болградського району Одеської області як орган опіки та піклування, про участь у вихованні дітей.
105. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку матері може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав, тим більше коли таке питання поставлене на вирішення суду касаційної інстанції за плином десяти років з моменту ініціювання позову про позбавлення батьківських прав. 
106. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду, зводяться значною мірою до переоцінки доказів.
107. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
108. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та наданої правової оцінки доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційних скаргах.
109. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі 
№ 910/8115/19(910/13492/21)).
110. Доводи касаційних скарг про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при прийнятті до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 січня 2017 року колегія суддів відхиляє.
111. З матеріалів справи вбачається, що справа переглядалася в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою у жовтні 2024 року, після винесення судом першої інстанції ухвали про залишення без задоволення заяви відповідачки про перегляд заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 січня 2017 року.
112. Колегія суддів ураховує, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 січня 2017 року, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, зазначив, що заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).
113. У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
114. Аналогічні положення закріплені у пункті 8 частини третьої статті 2 ЦПК України.
115. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ «De Geouffre de la Pradelle v. France», заява № 12964/87, § 59, 16 грудня 1992 року).
116. Верховний Суд уже зазначав, що допущена судом першої інстанції помилка в роз`ясненні строку оскарження судового рішення, яким особа добросовісно керувалася при поданні апеляційної скарги, не може позбавляти її права на розгляд її справи в апеляційному суді, оскільки не відповідає основоположному принципу верховенства права та завданням цивільного судочинства.
117. Подібний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 822/3633/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 757/16971/17-ц та від 03 лютого 2021 року у справі 
№ 645/5557/16-ц.
118. Колегія суддів звертає увагу на те, що питання пропуску відповідачкою строку на апеляційне оскарження заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 січня 2017 року не було предметом перевірки суду касаційної інстанції при перегляді судового рішення апеляційного суду по суті спору. Верховний Суд, скасовуючи постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року та направляючи справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, не зазначав про необхідність перевірки дотримання відповідачкою строків на апеляційне оскарження. Більш того, позивач жодного разу не заявляв заперечень щодо відсутності правових підстав для відкриття апеляційного провадження у справі у зв'язку з пропуском відповідачкою строків на апеляційне оскарження.
119. Висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
120. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
121. В частині доводів касаційної скарги ОСОБА_3 про не залучення його до участі у справі в якості третьої особи після досягнення повноліття, а також доводів відзиву ОСОБА_2 на касаційну скаргу, що оскаржувана постанова не встановлює і не змінює безпосередньо жодних прав чи обов`язків 
 ОСОБА_3 , як повнолітньої особи, колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, у межах якої Верховним Судом розглядалася касаційна скарга сина сторін на судові рішення про відмову у задоволенні позову його матері про позбавлення батька батьківських прав відносно заявника у зв'язку з досягненням ним повноліття. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду за результатами перегляду справи в касаційному порядку задовольнив частково касаційну скаргу повнолітнього сина сторін та виснував, що незважаючи на досягнення дитиною повноліття під час розгляду справи, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення.
122.  ОСОБА_3 реалізував своє право на касаційне оскарження судового рішення апеляційного суду, доводи його касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права розглянуті по суті у цій постанові.
123. Водночас не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).
124. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
125. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
126. З урахуванням доводів касаційних скарг ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Малик О. В., та ОСОБА_3 , що стали підставою для відкриття касаційних проваджень у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.
127. Водночас, установлені судами у цій справі обставини тривалого і системного невиконання відповідачкою своїх обов`язків щодо виховання дітей вказують на наявність у суду першої інстанції у 2017 році підстав для того, щоб з метою забезпечення дотримання якнайкращих інтересів дітей попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні неповнолітніх дітей з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку з контролю за виконанням нею батьківських обов`язків.
128. Колегія суддів звертає увагу на те, що коли судом ухвалене рішення (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, з попередженням про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду саме другий з батьків дитини має довести зміну свого ставлення до участі у вихованні дітей, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками (постанови Верховного Суду від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21 (провадження № 61-4524св23), від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22 (провадження № 61-15411св23)). Залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21, від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21, від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22).
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Малик Олександр Володимирович, та ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2026 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав залишити без змін.
3. Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні неповнолітніх дітей, з покладенням на орган опіки та піклування обов`язку з контролю за виконанням нею батьківських обов`язків.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович