ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" липня 2026 р. справа № 300/7763/25
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також – позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також – відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якому просить:
– визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 914130180777 від 26.09.2025 року;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити виплату позивачці пенсії по інвалідності, починаючи з дати її припинення;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити позивачці заборгованість із пенсійних виплат за весь період їх невиплати;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області утриматися від подальшого припинення виплати пенсії до моменту створення державою законного механізму проведення оцінювання повсякденного функціонування для осіб, які перебувають за межами України.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка має статус особи з інвалідністю ІІ групи з переоглядом. Оскільки місто Маріуполь, в якому позивачка має зареєстроване місце проживання є окупованим, то позивачка виїхала за межі території України та фактично проживає на території Канади. В силу даних обставин позивачка не мала можливості пройти повторно оцінювання повсякденного функціонування у визначений медичною документацією строк. У зв`язку з непроходженням позивачкою повторного медичного огляду, їй було припинено виплату пенсії по інвалідності. Позивачка зауважує, що в силу положення пункту 14-6.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" виплата пенсії не могла бути припинена з мотивів непроходження нею оцінювання повсякденного функціонування особи, оскільки дана норма закріплює вимогу щодо продовження виплати пенсії у випадку неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи. Позивачка зауважує, що станом на дату припинення виплати пенсії та звернення до суду відсутній будь-який механізм проходження оцінювання повсякденного функціонування у державі Канада, результати якого були б прийняті органами Пенсійного фонду України, з огляду на що діють обставини щодо неможливості проходження позивачкою повторного медичного огляду, з огляду на що наявні підстави для застосування положень пункту 14-6.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та продовження виплати пенсії до виникнення у позивачки можливості пройти повторний медичний огляд. У зв`язку з цим просила позов задовольнити (а.с. 1-16).
28.10.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивачки надійшло клопотання про долучення доказів, яким до матеріалів справи долучено копію листа Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Також позивачкою заявлено клопотання про витребування доказів у відповідача, а саме доказів наявності механізму проходження оцінювання повсякденного функціонування особи за межами території України (а.с. 18-22).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 30.10.2025 по 07.11.2025, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 даний позов залишено без руху. Визначено позивачці десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду позовної заяви з уточненим змістом позовних вимог та зазначенням інформації про підстави звільнення позивачки від сплати судового збору, а також докази надсилання позовної заяви відповідачу по даній справі (а.с. 23-25).
17.11.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивачки надійшло клопотання про звільнення позивачки від сплати судового збору (а.с. 27-29).
17.11.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивачки надійшла уточнена позовна заява (а.с. 30-34).
17.11.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивачки надійшла заява про усунення недоліків. Відповідно до змісту уточненої позовної заяви, позивачка уточнила зміст позовної заяви шляхом вилучення вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат, зазначено відомості про підставу звільнення позивачки від сплати судового збору та до заяви про усунення недоліків долучено документ про надсилання позовної заяви відповідачу (а.с. 35-43).
Таким чином, недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху було усунуто в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 44-46).
18.12.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якому позивачка заперечила проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву з мотивів, наведених у позовній заяві (а.с. 48-51).
22.12.2025 до відділу документального забезпечення – канцелярії Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач 1 вказує, що первинно рішення про припинення виплати пенсії позивачці було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, та, зважаючи на те, що позивачка перебуває на обліку в цьому управлінні Пенсійного фонду, саме даний суб`єкт може бути зобов`язаний здійснювати виплату пенсії позивачці. Також необхідність залучення ГУ ПФУ в Донецькій області в якості співвідповідача вмотивована тим, що матеріали пенсійної справи позивачки перебувають у ГУ ПФУ в Донецькій області. Щодо суті позовних вимог, то відповідач 1 зауважив перелік категорій осіб, які належать до тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання визначається положенням пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1338. Оскільки позивачка не належить до жодної із визначених категорій осіб, то право на продовження виплати їй пенсії по інвалідності відсутнє. У зв`язку з цим, просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 52-57).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 залучено відповідача в даній справі – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі, також – відповідач 2, ГУ ПФУ в Донецькій області). Розгляд справи розпочато спочатку (а.с. 58-61).
Ухвалою про залучення учасників справи встановлено для відповідача 2 п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву. Станом на момент розгляду справи, відзив від відповідача 2 так і не надійшов. Копію ухвали від 16.01.2026 в електронному вигляді відповідач отримав 21.01.2026 о 18:43 в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Так, частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Водночас, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 17.03.2026 по 20.03.2026 згідно наказу від 11.03.2026 № 19-В, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 18.05.2026 по 22.05.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 784644 (а.с. 8). Відповідно до змісту даного акту, датою наступного переогляду визначено дату – 11.08.2022, інвалідність встановлена на строк до 01.09.2022 (а.с. 8).
Відповідно до відомостей паспорта громадянина України, зареєстрованим місцем проживання позивачки є адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 914130180777 від 03.09.2025 припинено виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , про що зазначено в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с. 9).
19.09.2025 позивачка звернулася із заявою про поновлення виплати їй пенсії по інвалідності.
За результатами розгляду даної заяви позивачки Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняло рішення № 19154/03-16 від 26.09.2025, в якому зазначило, що перелік осіб, яких неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування визначено постановою Кабінету Міністрів України № 1338. Беручи до уваги те, що позивачка перебуває за межами території, яка включена до переліку територій, на яких ведуться або велися бойові дії, то підстав для поновлення виплати пенсії по інвалідності немає (а.с. 9).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 41075-36831/К-02/8-0500/25 від 06.10.2025 позивачку повідомлено про необхідність проходження оцінювання повсякденного функціонування особи, в результаті проведення якого, у випадку продовження позивачці статусу особи з інвалідністю відповідна пенсія буде виплачуватися у подальшому (а.с. 10-11).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 42721-44119/К-02/8-0500/25 від 13.10.2025, позивачці доведено до відома інформацію про переадресацію скарги позивачки до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області для її розгляду начальником даного управління (а.с. 12).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 45761-41269/К-02/8-0500/25 від 24.10.2025 повідомило позивачку про те, що перелік осіб, яких неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування визначено постановою Кабінету Міністрів України № 1338. Беручи до уваги те, що позивачка перебуває за межами території, яка включена до переліку територій, на яких ведуться або велися бойові дії, то підстав для поновлення виплати пенсії по інвалідності немає (а.с. 13-14).
Вважаючи прийняте відповідачем рішення про припинення виплати пенсії по інвалідності протиправним, позивачка звернулася з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Водночас, у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Положенням статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі, також – Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до підпункту "б" статті 23 Закону № 1788-XII пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я внаслідок: загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).
За статтею 34 Закону № 1788-XII соціальні пенсії призначаються та виплачуються за весь час інвалідності, встановленої органами медико соціальної експертизи.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі, також – Закон № 1058-IV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Пунктом 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Враховуючи, що з набранням чинності Закону № 1058-IV положення Закону № 1788-XII підлягають застосуванню лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років для певної категорії осіб, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах при вирішенні питання щодо наявності підстав для зупинення виплати пенсії позивача з 01.05.2022 підлягає застосуванню саме Закон № 1058-IV.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із статтею 34 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Статтею 35 Закону № 1058-IV передбачено, у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності.
Якщо особі встановлено інвалідність нижчої групи, пенсія виплачується за попередньою групою до кінця місяця, в якому змінено групу інвалідності.
У разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд, здоровою пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.
У разі якщо особа не з`явилася для проведення оцінювання (повторного оцінювання) повсякденного функціонування особи у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому мало бути проведено оцінювання (повторне оцінювання) повсякденного функціонування такої особи.
У разі якщо строк оцінювання повсякденного функціонування особи пропущено особою з інвалідністю з поважних причин або у разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності поновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, але не більш як за три роки, якщо експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи визнає її за цей період особою з інвалідністю. При цьому якщо під час наступного оцінювання повсякденного функціонування особі з інвалідністю встановлено іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений період виплачується за попередньою групою інвалідності.
Якщо виплату пенсії особі з інвалідністю припинено у зв`язку з відновленням здоров`я або якщо така особа не отримувала пенсію внаслідок нез`явлення без поважних причин для проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, у разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня наступного встановлення інвалідності, за умови що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. Якщо минуло більше п`яти років, пенсія призначається знову на загальних підставах.
Органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд.
З аналізу наведених норм випливає, що у разі нез`явлення в органи медико-соціальної експертизи на повторний огляд у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється. Якщо строк повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю пропущено з поважних причин або в разі визнання її знову особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності відновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня повторного огляду, але не більш як за три роки, та лише в тому випадку, якщо орган медико-соціальної експертизи визнає її особою з інвалідністю в тому числі, за період, за який пропущено строк повторного огляду МСЕК.
Якщо виплату пенсії особі з інвалідністю було припинено внаслідок нез`явлення на повторний огляд без поважних причин, то в разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років.
Таким чином право на пенсію по інвалідності нерозривно пов`язано із наявністю в особи, якій призначається пенсія, статусу "особа з інвалідністю". При цьому втрата статусу "особа з інвалідністю" у зв`язку із закінченням строку, на який встановлена інвалідність, є підставою припинення виплати пенсії по інвалідності.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211 (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України встановлений карантин з 12.03.2020.
В подальшому, дію карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020 року, № 500 від 17.06.2020 року, № 641 від 22.07.2020 року, № 760 від 26.08.2020 року, № 956 від 13.10.2020 року, № 1236 від 09.12.2020 року, № 104 від 17.02.2021 року, № 405 від 21.04.2021 року, № 611 від 16.06.2021 року, № 855 від 11.08.2021 року, № 981 від 22.09.2021 року, № 1336 від 15.12.2021 року, № 229 від 23.02.2022 року, № 630 від 27.05.2022 року, № 928 від 19.08.2022 року, № 1423 від 23.12.2022 року, № 383 від 25.04.2023 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023 року.
У зв`язку з зазначеним, пенсійне законодавство зазнало змін, зокрема, щодо продовження на строк дії карантину в особи з інвалідністю вказаного статусу, навіть, попри не проходження повторного огляду МСЕК.
Відтак, враховуючи викладене, станом на визначену чергову дату переогляду позивачки, яка була встановлена на 11.08.2022, в Україні було запроваджено карантинні заходи.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (надалі, також – Указ № 64/2022), затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції РНБО України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі продовжено.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2022 № 390 "Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану" Постанову Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 "Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України" доповнено пунктом 3 наступного змісту:
"Повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення:
– осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317;
– дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 100, ст. 3666).
При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд.
У подальшому, 06.11.2022 набув чинності Закон України від 18.10.2022 № 2682-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю, яким, зокрема, пункт 14-6 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV доповнено підпунктом 14-6.1.
Підпунктом 14-6.1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV передбачено, що для осіб з інвалідністю, яким призначено пенсію, зокрема, у зв`язку з втратою годувальника, у яких строк припинення виплати такої пенсії припадає на період дії воєнного стану, надзвичайного стану в Україні, у разі неможливості проходження повторного огляду виплата пенсії продовжується до припинення або скасування воєнного стану, надзвичайного стану в Україні та протягом шести місяців після його припинення або скасування (для осіб, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у період воєнного стану не менш як на весь строк їх військової служби). Якщо при повторному огляді особі з інвалідністю встановлено іншу групу (підгрупу) інвалідності, розмір пенсії, продовженої відповідно до цього пункту, переглядається з місяця, наступного за місяцем надходження висновку медико-соціальної експертизи до територіального органу Пенсійного фонду.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що у зв`язку з введенням на всій території України воєнного стану, повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості проходження повторного огляду, що припав на період дії воєнного стану на території України.
Особи з інвалідністю, строк повторного огляду яких припав на період воєнного стану, можуть без проходження чергової ЛКК чи МСЕК отримувати пенсії та соціальні допомоги, реабілітаційні заходи, користуватися пільгами та гарантіями, передбаченими для осіб з інвалідністю законодавством.
Одночасно, суд зазначає, що вказане Постановою № 225 перенесення строку повторного огляду медико-соціальної експертизи дійсно не має безумовного характеру, оскільки у вищенаведеному пункті Постанови № 225 встановлено, що повторний огляд переноситься за умови неможливості направлення лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу.
Причини неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування, строки для проходження оцінювання окремих категорій осіб з інвалідністю та строки, до яких продовжується інвалідність, визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 "Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи" (надалі, також – Постанова № 1338).
Згідно пункту 3 Постанови № 1338, з моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи встановлення інвалідності повнолітнім особам, здійснення інших повноважень, прав і обов`язків, визначених Положенням про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, здійснюється експертними командами відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
Особам з інвалідністю, повторний огляд яких був призначений з 1 січня 2025 р., але які не пройшли його своєчасно, строк інвалідності продовжується до дати прийняття рішення за результатами проведення оцінювання повсякденного функціонування, але не довше ніж до 1 липня 2025 року.
Згідно з Постановою № 1338 у разі коли особі інвалідність (із зазначенням строку повторного огляду) була встановлена до набрання чинності цією постановою відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 03.12.2009 № 1317 Питання медико-соціальної експертизи, і строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, але яка відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 "Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період воєнного стану на території України не проходила такий повторний огляд в медико-соціальних експертних комісіях:
чоловіки віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності із зазначенням строку повторного огляду, зобов`язані у період з 1 квітня 2025 року до 1 листопада 2025 року пройти оцінювання повсякденного функціонування відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
інші особи, за винятком тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, проходять оцінювання повсякденного функціонування до 1 квітня 2026 року.
До числа тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, належать: особи, місцем проживання яких є території, що включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством розвитку громад та територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації; особи, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, не чують, не розмовляють, не бачать (на обидва чи одне око), не мають очей (ока), кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, в яких наявне онкологічне захворювання, інтелектуальні порушення чи психічні розлади, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми, причина інвалідності з дитинства.
Для осіб, направлення яких на проведення оцінювання повсякденного функціонування є неможливим відповідно до підстав, визначених абзацами дванадцятим, п`ятнадцятим – сімнадцятим цього пункту, оцінювання повсякденного функціонування переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування. При цьому, інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) для таких осіб продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування воєнного стану, якщо раніше не буде проведено оцінювання повсякденного функціонування особи. Абзаци п`ятнадцятий – вісімнадцятий цього пункту не застосовуються для осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та чоловіків віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності, із зазначення строку повторного огляду.
Як встановлено судом, позивачка отримувала пенсію по інвалідності по 31.08.2025р. як особа з інвалідністю ІІ групи на підставі виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією, при цьому виплата пенсії по інвалідності позивачці проводилася відповідно до підпункту 14-6.1 пункту 14-6 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" без результатів повторного огляду на період дії воєнного стану, що не заперечується сторонами.
Натомість, припинення виплати пенсії позивачці було здійснено з 01.09.2025, тобто після закінчення строку встановленої інвалідності, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК та поза межами строків продовження дії результатів огляду МСЕК відповідно до норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (СОVID-19)".
Оскільки інвалідність позивачці встановлена з 11.08.2020, тобто до набрання чинності Постановою № 1338, та строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, тому, на думку суду, виплата пенсії та інвалідність позивачки вважалася продовженою щонайменше до 01.04.2026 за винятком відсутності обставин, при яких її неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування. Наявність/відсутність відповідних обставин територіальним органом ПФУ не встановлювалася. Доказів перевірки відповідних обставин матеріали справи не містять.
З огляду на вищенаведене, суд робить висновок про те, що припинення виплати пенсії по інвалідності позивачці з 01.09.2025 є протиправним та суперечить положенням чинного, на момент припинення виплати пенсії, законодавства.
Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 914130180777 від 26.09.2025.
Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження – це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження – це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. 
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Відповідно до частини 2 статті 49 Закону № 1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Відповідно до частини 3 статті 35 Закону № 1058-IV, у разі якщо строк оцінювання повсякденного функціонування особи пропущено особою з інвалідністю з поважних причин або у разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності поновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, але не більш як за три роки, якщо експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи визнає її за цей період особою з інвалідністю. При цьому якщо під час наступного оцінювання повсякденного функціонування особі з інвалідністю встановлено іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений період виплачується за попередньою групою інвалідності.
Оскільки за висновками суду, у позивачки не припинявся статус особи з інвалідністю та з огляду на те, що підстав для припинення виплати пенсії фактично не було, то позовні вимоги підлягають задоволенню з дати припинення виплати пенсії, тобто з 01.09.2025.
Суд враховує, що припинення виплати пенсії позивачці було здійснено в результаті прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення про припинення виплати пенсії № 914130180777 від 01.09.2025, однак відповідач, в силу положень Закону № 1058-IV за результатами розгляду заяви позивачки мав прийняти рішення про поновлення виплати пенсії, що ним зроблено не було та прийнято оскаржуване рішення.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити позивачці заборгованість з пенсійних виплат за весь період їх невиплати, то суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів проживання позивачки на території Івано-Франківської області.
У зв`язку з цим, суд вважає дану позовну вимогу необґрунтованою у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити.
З приводу можливого зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату заборгованості з пенсії за період припинення їх виплати, то суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази непроведення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахування та виплати заборгованості з невиплачених пенсійних виплат у випадку поновлення виплати пенсії по інвалідності позивачці, у зв`язку з чим така вимога також не підлягає задоволенню.
Стосовно позовної вимоги, що стосується зобов`язання відповідача утриматися від подальшого припинення виплати пенсії до моменту створення державою законного механізму проведення оцінювання повсякденного функціонування для осіб, які перебувають за кордоном, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном; 3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку; 3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин"; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Суд звертає увагу позивачки, що припинення виплати пенсії може відбуватися із певних підстав, перелік яких не є вичерпним. Натомість, припинення виплати пенсії з підстав непроходження позивачкою повторного оцінювання повсякденного функціонування особи є тільки однією із підстав для її припинення.
У зв`язку з наведеним, задоволення даної позовної вимоги призведе до надмірного втручання в дискреційні повноваження відповідача та не буде сприяти виконанню принципів адміністративного судочинства щодо захисту вже порушеного права.
Суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 14 вересня 2020 року, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року, у зразковій справі № 560/2120/20, в якому зазначено про те, що вимоги здійснення перерахунку пенсій без обмеження їх граничного розміру задоволенню не підлягають як передчасні (заявлені на майбутнє).
У зв`язку з цим у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити, як передчасної.
Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивачки слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як орган, який відмовив у поновленні виплати пенсії по інвалідності позивачці та за принципом екстериторіальності уповноважений розглядати заяву позивачки про поновлення виплати пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії по інвалідності та прийняти рішення про поновлення виплати позивачці пенсії по інвалідності з 01.09.2025, з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню частково.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судового збору, судом встановлено, що позивачка звернулася до суду із захистом своїх соціальних прав. У зв`язку з цим позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі частини 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір".
Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 914130180777 від 26.09.2025 щодо відмови у поновленні виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії по інвалідності та прийняти рішення про поновлення виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.09.2025, з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Копію рішення надіслати учасникам справи через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );
відповідач 1 – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018);
відповідач 2 – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Краматорський район, Донецька область, 84121).

Суддя  Главач І.А.